79 



L. circinata, har jag icke haft tillfälle att undersöka. Th. M. Fries 

 nämner ingenting om kalireaktionen. 



Lecanora prosechoidiza är utdelad från Borgholm (Öland) och insamlad 

 af kand. Du Rietz. Arten, som af svenska lichenologer torde hafva för- 

 växlats med L. Hagenii, har helt säkert en vidsträckt utbredning vid våra 

 kuster. På västkusten har jag samlat den ända uppe vid Kristine- 

 bergs zoologiska station i Bohuslän och på östra sidan i Stockholms skär- 

 gård samt på Gotland. Enligt E. Häyrén är den vanlig vid Tvärminne 

 i Njdands skärgård. Åtminstone i regeln växer den på klippor och block, 

 som vid storm fuktas af vågsvallet, i öfversta delen af »svallbältet». 



Lecanora halogcnia är likaledes meddelad af kand. Du Rietz och in- 

 samlad af honom på ön Jungfrun i Kalmarsund. Dess utbredning inom 

 vårt land är ännu ej känd. 



Beträffande Lecanora leprosescens hänvisas till Du Rietz' meddelande 

 i Svensk Bot. Tidskr. 9 (1915), p. 115. De utdelade exemplaren härstam- 

 ma från ön Jungfrun. 



N:o 479 har under namn af Alecloria vexillifera Norrl. ställts till mitt 

 förfogande af kand. Harry Smith, som hemfört den från Helagsfjället. 

 Enligt mitt förmenande är det A. sarmentosa var. cincinnata, hvilken i 

 sin tur möjligen ingenting annat är än en ståndortsmodifikation af A. 

 sarmentosa. Själf har jag funnit den på toppen af block på Snasahögen 

 och Vällista. 



Pelligera scabrosa är insamlad af kand. Du Rietz på ön Jungfrun, 

 hvilket torde vara en af de sydligaste fj^ndorterna i vårt land. I Västergötland 

 och Dalsland är den anträffad sparsamt af J. Hulting och i Bohuslän af 

 P. J. Hellbom. i Norrland sj^nes den att döma efter Hellboms Norr 

 lands lafvar vara rätt vanlig. Möjligen hänför sig dock en del af de i 

 litteraturen föreliggande uppgifterna i stället till den under n:r 482 ut- 

 delade P. scutata, som är insamlad dels på Skaftö (Bohuslän), dels vid 

 Falköping (Västergötland). I mitt herbarium föreligga dessutom exemplar 

 af sistnämnda art från Östergötland (Omberg), Södermanland (Björkvik; 

 och Stockholmstrakten. Samtliga dessa äro sterila — för sin spridning 

 är arten hufvudsakligen hänvisad till soredierna — men i Dunker (Söder- 

 manland) har O. G. Blomberg enligt Bot. Notis. 1895, p. 106, funnit den 

 äfven med apothecier. 



Till sin utbredning bristfälligt känd är likaledes P. spuria (n:r 507); de 

 utdelade exemplaren äro insamlade af mig dels vid Kristinebergs zoologiska 

 station (Bohuslän), dels i St. Malm (Södermanland). På förstnämnda ställe 

 växte den i en under flera år ej upplöjd åker, på det senare på en gam- 

 mal kolbotten. Att det icke är fråga om en ungdomsform af P. canina, 

 såsom flera författare förmodat, synes mig vara ställdt utom allt tvifvel; 

 däremot torde det möjligen kunna vara en ståndortsmodifikation af 

 samma art. 



Beträffande Parmelia furfuracea *olivetorina hänvisas till mitt med- 

 delande i Svensk Bot. Tidskr. 1915, p. 251; de utdelade exemplaren äro 

 insamlade på tall vid Kummelnäs på Värmdön. 



P. Mougeotii har utdelats från St. Malm (Södermanland). Arten, som 

 i Th. M. Fries' Lichenographia betecknas som sällsynt, förekommer 



