81 



Lichenologiska notiser. 

 7. Några förbisedda eller föga beaktade svenska Cladonia-arter. 



Släktet Cladonia är ett af de mest mångformiga bland lafvarna och 

 har alltid beredt lichenologerna de största svårigheter. Otaliga äro de 

 former, som beskrifvits eller utdelats i exsickatverk, en del rena stånd- 

 ortsmodifikationer eller olika åldersstadier, andra onekligen af sj^stema- 

 tiskt värde; artbegränsningen har varit högst olika hos olika författare 

 och äfven arternas gruppering för vissa fall vacklande. 



Th. M. FfJiES står i sin behandling af de svenska Gladonierna i Liche- 

 nographia scandinavica (1871) i det stora hela på samma ståndpunkt, 

 som Elias Fries intog redan i Lichenographia europsea reformata (1831), 

 och erkände endast ett fåtal arter. Äfven ^Y. Nyländer fattar i sina 

 tidigare arbeten, t. ex. Lichenes Scandinavi?c (1861), arterna skäligen 

 kollektivt. 



Under åren 1887—1898 utgaf E. Wainio ett arbete öfver släktet Cla- 

 donia — Monographia Cladoniarum universalis — som torde kunna be- 

 tecknas såsom enastående inom den lichenologiska litteraturen och inne- 

 håller en kritisk utredning af släktet med utförliga beskrifningar såväl 

 öfver arternas j^tre morfologi som öfver deras anatomi. Inom vårt 

 land har dock detta arbete icke vunnit mycket beaktande; våra licheno- 

 loger och växtgeografer hafva i allmänhet stannat kvar på den Fries ska 

 ståndpunkten. Släktet har först på de senare åren blifvit föremål för 

 någon särskild uppmärksamhet i vårt land. G. LÅNG har undansökt 

 hithörande former i Lappland, men hans arbete blef tyvärr genom hans 

 för tidiga död afbrutet. G. E. Dö Rietz har studerat dem på Öland och 

 meddelat material till mina Lichenes suecici exsiccati men för öfrigt icke 

 offentliggjort sina resultat. Och F. Erichsen har i sin afhandling Die 

 Flechten von Kullen (1913) lämnat ett värdefullt bidrag till kännedomen 

 om de i Skåne förekommande arterna. Vår kunskap om de svenska 

 Gladonierna är nog emellertid ännu synnerligen bristfällig, ehuru släktet 

 hos oss spelar en viktig roll i vegetationen. I efterföljande rader vill 

 jag påpeka några anmärkningsvärda arter, som anträffats i vårt land 

 under de senare åren, i förhoppning att såmedelst kunna bidraga till att 

 väcka intresse för växtsläktet i fråga. 



Cl. fabelliformis .Floerke) \N'ainio. 

 Monogr. Gladon. univers. I 1887\ p. 113). 



I en samling lafvar, som 1913 sändes mig från redaktör Erik P. Vräng 

 i Falköping, befinner sig en Cladonia från Sandhem i Västergötland, 

 hvilken i fråga om kalireaktionen öfverensstämmer med Cl. digitala men 

 habituellt betydligt afviker från densamma. Fyllokladierna äro finflikign 

 med djupt naggade flikar, podetierna blekt gulgröna eller grågröna, gry- 

 nigt (ej mjöligt) sorediösa och mot basen ofta beklädda med små, nästan 

 korallikt förgrenade fyllokladier. Podetiernas höjd växlar mellan 12 och 

 20 (inberäknadt grenarna 28) mm.; vid basen äro de vanligen 1 — 1,5 mm. 



Svensk Botanisk Tidskrift 1916. ^ 6 



