83 



inrar arten om Cl. pijxidata, från hvilken den dock skiljer sig genom 

 snart bortdöende basala fyllokladier, spensligare växt — podetierna äro 

 vid basen föga öfver 0,5 mm. tjocka — och mindre skarpt afsatt bägare. 

 Då jag icke sett den på mer än ett enda ställe i fria naturen, vågar jag 

 icke bestämdt uttala mig om dess begränsning mot nämnda art, med 

 hvilken den enligt några skall vara förbunden genom mellanformer. Det 

 förefaller mig dock föga troligt, att så verkligen skulle vara förhållandet. 



CL strepsi/is (Ach.) Wainio. 

 Monogr. Gladon. univers. II (1894), p. 403. 



Denna art beskrifves i korthet af Th. M. Fries (Lichenogr. scand., 

 p. 95), men han hänför den som en obetydlig form, L crijptochlora, 

 Cl. alcicornis, sannolikt emedan han haft endast ett mj^cket knapphän- 

 digt material till sitt förfogande. Han är emellertid den första, som 

 påpekat dess egendomliga klorkalkreaktion, i hvilket hänseende arten är 

 enastående inom hela släktet. Efter föregående behandling med kalilut 

 antaga nämligen fyllokladierna vid tillsats af klorkalklösning en ärggrön 

 färg. Det är emellertid Wainio, som närmare utredt arten, och den 

 långa synonymlista, han anför, visar, huru den flera gånger beskrifvits 

 som ny art och dessutom som varietet förts än hit än dit. Mest be- 

 tecknande för dess utseende är, att den som varietet hänförts till Cl. 

 cervicornis samt att det ena af de namn, den erhållit af Acharius — 

 denne har beskrifvit den under två olika namn — nämligen coralloidea, 

 af Th. M. Fries en gång bragtes till användning för Cl. alpicola {— Cl. 

 macrophylla). I fråga om fyllokladierna erinrar den icke så litet om 

 förstnämnda laf; de äro likasom hos denna kraftigt utvecklade, uppåt- 

 riktade eller uppräta, tjocka och mycket spröda samt bilda, särskildt 

 när icke några podetier komma till utveckling, täta tufvor, men de af- 

 vika genom ringare bredd och rikligare flikighet. I fråga om podetierna 

 föreligger däremot en omisskännlig likhet med Cl. alpicola; de sakna 

 bägare, hafva i mer eller mindre spridda, små rutor eller vårtor upp- 

 deladt barklager och bära ofta små, tjocka, snedt utstående fjäll, men 

 de äro betydligt lägre och spensligare än hos denna art, endast 10— lö 

 mm. (enl. Wainio stundom ända till 21 mm.) höga, och rikligare för- 

 grenade, hvartill kommer, att apothecierna äro talrika och små, vanligen 

 knappt 1 mm. i diameter. 



Arten beskrefs 1803 efter exemplar samlade i Östergötland af J. P. 

 Westring. i Wainios Monographia finns ingen annan uppgift om dess 

 förekomst i Sverige, men enligt J. Hulting (Bot. Notis. 1915, p. 61) skall 

 den förekomma »satis frequens i Suecia septentrionali» och vara an- 

 träff'ad sparsamt i Dalsland. 



Ar 1907 fann jag den på Värmdön men skänkte den då icke någon 

 närmare uppmärksamhet; först sistförflutna sommar fick jag blicken 

 öppen för densamma. Den förekommer flerstädes i trakten kring Hassel- 

 udden samt vid Kilsviken, företrädesvis på tämligen solöppna, svagt 

 sluttande berghällar, som långa tider hållas fuktiga af framsilande vatten 

 och där till följd häraf C/ac/ma-formerna ej trifvas, och uppträder ej 



