84 



sällan i sällskap med den liärstädes ganska vanliga Cl. alpicola. Oftast 

 är den steril, men jag hxkades dock anträffa den fertil i tillräcklig 

 mängd för utdelning i mitt exsickatverk, där den skall inth^ta i den 

 fram på vintern utkommande fasc. XXIII. I St. Malms skogbjgd, där 

 jag under sommaren uppehöll mig några dagar och särskildt ägnade 

 uppmärksamhet åt Cladonierna, kunde jag icke fmna den. Öfverhufvud 

 synes också Cl. strepsilis vara ganska syllsynt inom hela sitt utbrednings- 

 område. Endast i Tyskland, särskildt i det nordvästra låglandet, samt, 

 som ofvan nämndt, enligt Hulting i norra Sverige är den anträffad 

 något ymnigare. I Finland är den insamlad på ett par ställen, i Dan- 

 mark endast på ett; från Norge är den ännu ej bekant. 



Sedan ofvanstående redan var inlämnadt till tryckning, fick jag från 

 filosofie magister Hugo Magnusson till granskning en samling lafvar. 

 däribland äfven några Cladonicv, hufvudsakligen från Göteborgstrakten och 

 Bohuslän. Däri förefinnas exemplar af Cl. strepsilis från ej mindre än 

 fem fj^ndorter, nämligen från Sillerud i Värmland (svagt utvecklade, ste- 

 rila). Dragsmark i Bohuslän (sparsamt fertila, med kraftigt utvecklade 

 fyllokladier) och tre platser i Göteborgstrakten. Särdeles intressanta äro 

 exemplar från Annedalsbergen, i det att podetierna här äro mycket starkt 

 reducerade, så att apothecierna sjmas sitta på fyllokladierna; härigenom 

 får växten en frappant likhet med Cl. ccespiticia. Till denna art för ju 

 också Th. M. Fries Cenomycc strepsilis Ach. 



C/, subcariosa Nyl. 

 E. Wainio, Monogr. Cladon. univers. II (1894), p. 38. 



I den nyssnämnda lafsamlingen från magister Hugo Magnusson be- 

 finner sig en sparsamt fertil Cladonia från Stenungssund i Bohuslän, 

 hvilken i fråga om fyllokladierna erinrar om Cl. verticillata var. cervi- 

 cornis. Dock äro dessa mera grågröna på öfversidan och deras flikar 

 tätare naggade. Vid behandling med kalilut antaga de en vackert blod- 

 röd färg, som försvinner vid tillsats af klorkalk. De sparsamma pode- 

 tierna påminna om Cl. strepsilis men äro tjockare och här och där ge- 

 nombrutna. Barklagret är särskildt upptill uppdeladt i tättsittande eller 

 med hvarandra mer eller mindre sammanflj^tande rutor. 



Otvifvelaktigt föreligger här Cl. subcariosa Nyl., och de bohuslänska 

 exemplaren öfvensstämma rätt väl med dem, som utdelats i Claudel & 

 Harmand, Lichenes gallici prtecipui (n. 253). För så vidt jag kunnat 

 finna, är arten ej förut anträffad i Skandinavien, men enligt Wainio 

 har den i öfrigt en mycket vidsträckt utbredning och var redan 1894 

 inom Europa insamlad i södra England, Belgien, mellersta och södra 

 Tyskland, Sclweiz och Ungarn. I norra Tyskland sj^nes den enligt 

 G. Lettau (Beiträge zur Lichenogr. von Thiiringen, p. 169) ej vara an- 

 träffad. I Frankrike har den enligt J. Harmand (Lichens de Francc. 

 III, p. 281) påvisats för flera departement men är sällsj nt. — Den bohus- 

 länska fyndorten synes i alla händelser vara den nordligaste hittills 

 kända. 



