85 



Cl. Delessertii Nyl.) Wainio. 

 Monogr. Cladon. univers. I (1887), p. 397. 



Redan 1906 fann jag vid Hamndalen på Värmdön en Cladoiiia. som 

 liabituellt påminner rätt mycket om CL iincialis men är brunaktig till 

 färgen, särskildt upptill, och mot basen företer hvita fläckar på mörk 

 botten ungefär som Cl. degenerans. Utan allt tvifvel är det Cl. Deles- 

 sertii, en art som är anträffad flerstädes i Lappmarkerna, såväl de ryska 

 och finska som de svenska, och icke sj^nes vara sällsynt i de norska 

 ijällen. Någon uppgift om dess förekomst i södra och mellersta Sverige 

 har mig veterligt hittills ej förelegat. Däremot är den funnen på ett 

 par ställen i norra Tyskland, hvarjämte den förekommer i Tyrolen och 

 skotska höglandet. På Värmdön torde den vara sällsynt, då jag förtiden 

 sommar ej lyckades återfinna den. 



8. Caloplaca Heppiana Mull. Arg.; i Bohuslän och C. elegans 

 (Link) var. granulosa (Schfer.: i Stockholms skärgård. 



Th. M. Fries upptager i Lichenographia scandinavica icke mer än 

 fyra arter af Caloplaca underst. Gasparrinia. Endast tre af dem voro 

 1871 anträffade i Sverige: den fjärde, C. cirrochroa (Ach.) Th. Fr., var då 

 känd endast från ryska Lappmarkerna men har sedermera insamlats af 

 G. E. Du RiETZ och mig i Jämtland och därifrån utdelats i mina Liche- 

 nes suecici exsiccati in. 417). 



I likhet med livad som så ofta är fallet i Lichenogr. scand., särskildt 

 i det år 1871 utkomna första häftet, äro många arter af släktet Caloplaca 

 kollektiva. C. mnrorum (Hoffm.) Th. Fr. t. ex. innesluter otvifvelaktigt 

 flera artskilda typer — flera äro beskrifna i utländska lichenologiska 

 arbeten — och förtjänar, hvad vårt land beträffar, att närmare uppmärk- 

 sammas och utredas. Mina iakttagelser i naturen äro ännu allt för litet 

 omfattande, och det material, som står till mitt förfogande, är för ringa, 

 för att jag för närvarande skulle våga inlåta mig på ett försök i den 

 vägen. 



Äfven C. callopisma Ach.' Th. Fr. torde vara kollektiv. Dess utbred- 

 ning inom vårt land är emellertid föga känd; jag misstänker starkt, att 

 vissa uppgifter om förekomsten af C. elegans Xink; i södra Sverige, t. ex. 

 på Kullaberg (Kajanus;, Tjörn och Hallands Väderö (Hellbom), i stället 

 äro att hänföra till denna eller den mycket närstående C. Heppiana 

 MiiU. Arg.}. Båda dessa arter visa sig vid en mikroskopisk undersök- 

 ning afvika från andra Gasparrinia^ genom sina tjocka, på midten ofta 

 ansvällda sporer; sinsemellan skola de hufvudsakligen skilja sig däri- 

 genom, att C. callopisma har något bredare, mot spetsen plana eller till- 

 plattade bålflikar, under det att dessa hos C. Heppiana äro konvexa 

 äfven i spetsen. Huruvida denna skillnad är konstant, måste afgöras på 

 ett omfattande material och genom undersökningar i naturen på platser, 

 där de båda lafvarne växa tillsammans och i afsevärd mängd. Att mer 

 eller mindre ofullständiga herbarieexemplar kunna visa sig svårbestämda, 

 bevisar föga. Franska och österrikiska exemplar i mitt herbarium kunna 



