86 



dock utan svårighet hållas isär. Är nu de båda nämnda lafvarnes sär- 

 skiljande som arter icke fullt klargjordt, så är också deras benämning 

 skäligen osäker. Redan Acharius anför som synonj^m till en af honom 

 uppställd varietet af C. callopisma, var.* sympagea, Lichen aurantius Pers., 

 den han dock endast kände genom beskrifningen. Huruvida någon senare 

 undersökt Persoon'ska exemplar, känner jag icke. Emellertid hafva flera 

 författare, t. ex. F. Arnold, upptagit aurantius» som artnamn för C. 

 Heppiana, under det att å andra sidan Muller Argoviexsis och efter 

 honom A. HuE och J. Harmand bragt samma namn till användning för 

 C: callopisma. Skulle de båda arterna på grund af närmare undersök- 

 ningar förenas, måste såväl det af Acharius som det af Muller Argo- 

 viENSis gifna namnet vika för det Persoon ska, som ju är äldre, men 

 tillsvidare använder jag det Muller'ska, som icke ger anledning till någon 

 konfusion. 



Vid besök vid Kristinebergs zoologiska station i Bohuslän somrarnc 

 1912 och 1914 anträff"ade jag på ett par ställen i »Placodium-bältet» och 

 tillsammans med C. obliterata en Caloplaca, som vid närmare undersök- 

 ning visat sig vara C. Heppiana. Tyvärr uppträdde den dock i så ringa 

 mängd, att den ej kunde insamlas för mitt exsickatverk. Fj^ndet är så- 

 tillvida anmärkningsvärdt, som arten förut ej är uppgifven för Sverige; 

 men som ofvan framhållits, har jag, och det på grund af uppgifterna 

 om förekomstsättet, anledning att misstänka, att den redan för rätt länge 

 sedan insamlats på ett par ställen. Substratet är i Bohuslän gneiss eller 

 granit, icke kalkhaltig bergart, som att döma efter uppgifterna i littera- 

 turen är artens normala eller åtminstone vanligaste. 



Under G. elegans (Link) beskref redan L. E. Sch^t:rer i Enumeratio 

 Lichenum europjeorum (1850) en varietet, var. granulosa (Parmelia elegans 

 a orbicularis ^ granulosa), som har mot centrum grj^nig bål. Th. M. 

 Fries förmodar, alt den äfven finns i Sverige (»apud nos vix deest»\ 

 ehuru han icke erhållit några svenska exemplar. E. Wainio har anträff'at 

 den i södra delen af rj^ska lappmarkerna och i sina Adjumenta (I, p. 143 

 beskrifvit den som var. sorediata; sedermera har han funnit, att denna 

 varietet är identisk med den Schsererska och i Lichenes in Sibiria me- 

 ridionali collecti (1896 benämnt den ^Placodinm graniilosum (Schaer.) 

 \\^ain. Den har nu också blifvit insamlad af mig i Sverige, nämligen på 

 Runmarö och Utö i Stockholms skärgård, tyvärr dock endast i sterila 

 exemplar. Huruvida den bör betraktas endast som en varietet eller som 

 en egen art, resp. underart, är en fråga som jag tillsvidare måste lämna 

 öppen, då något fertilt material icke står till mitt förfogande. En helt 

 annan art är Amphiloma granulosum Miill. Arg. — han använder för 

 Gasparrinia släktnamnet Amphiloma — hvilken habituellt erinrar om en 

 liten C. Heppiana, men har en mot centrum grynig eller nästan sorediös 

 bål, i det närmaste som den ofvan omnämnda varieteten af C. elegans. 

 Då Wainio betraktar sistnämnda laf som en underart, har han i nyss 

 anförda arbete benämnt den Muller'ska Placodium snbgramilosum. Från 

 Öland harj G. E. Du Rietz meddelat mig sterila exemplar, som, såsom 

 han också riktigt anmärker, med skäligen stor säkerhet äro att föra hit. 



