89 



Håganivån och de sydostliga växterna i Stockholms skärgård. 



I Selanders uppsats »Ytterligare några ord om subboreala växter i 

 Stockholms skärgård» i förra häftet af Sv. Bot. Tidskrift förekomma ett 

 par små felaktigheter, som jag härmed ber att få rätta. 



Då Selander säger, att det enda faktum jag kunnat anföra mot hans 

 hufvudpåstående är, att jag funnit Campaniila Tracheliiim under Håga- 

 nivån, glömmer han Epilobiiim parviflorum, som äfven figurerar i hans 

 »subboreala» lista, men om hvilken samma gäller. Jag har f. ö. aldrig 

 lagt ned någon möda på att gendrifva Selanders »hufvudpåstående», 

 endast i förbigående omnämnt, att jag inom det begränsade område af 

 skärgården, som jag närmare känner till, af 9 sj^dostliga arter funnit J> 

 äfven under Håganivån. Nog finns där eljes att anmärka, ehuru Selan- 

 der varit nog försiktig att själf kasta fram de viktigaste invändningarna: den 

 ringa arealen af öarna under Håganivån, jämförd med den öfriga skärgår- 

 dens, och sällsj^ntheten af en hel del af de växter, han använder som bevis- 

 material. Vår bristfälliga kunskap om livad som verkligen växer under 

 Håganivån är en svag punkt, som Selander däremot ej alls tillfyllest 

 uppskattat. Han häfdar tvärtom den optimistiska uppfattningen, att man 

 med ledning af »Stockholmstraktens växter» kan »med relativt stor viss- 

 het förutsätta en arts verkliga frånvaro inom de trakter, där den ej 

 finnes angifven», en uppfattning, om hvilken han bland mera initierade 

 botanister torde vara tämligen ensam. Hvad särskildt området under 

 Håganivån angår, har man ofta ingen ledning af Stockholmstraktens 

 växter, därför att socknarna äro tagna i klump, detta särskildt gällande 

 de allmännaste och således event. mest beviskraftiga växterna. I fråga 

 om de öfriga synes det mig rätt belysande, att genomforskandet af en 

 enda liten ö, St. Ängsskär i Blidö, decimerat Selanders subboreala lista 

 med tre nummer, den ofvannämnda Epilobiiim parviflorum samt Fragaria 

 viridis och Inula salicina. 



Jag begagnar tillfället publicera tre anteckningar från i somras, Årte- 

 misia campestris och Poa biilbosa från den låga ön Hårsten i Djurö, an- 

 tagligen under Håganivån (jag har ej kunnat få någon höjdsiffra), vidare 

 Sedlim album från Svartlöga, där växten dock förekommer endast på 

 Ännskär på V. änden, hvarest äfven Svartlögas enda granar äro till fin- 

 nandes. Den är således troligen i likhet med dessa sent inkommen, 

 något som kan tydas både för och emot Selanders teori. Synantropt 

 har den sannolikt ej kommit. Ännskär torde vara den minst trampade 

 delen af Svartlöga. 



En andra passus af Selanders uppsats, till hvilken jag ville foga 

 några ord, är den, där han kritiserar mina funderingar öfver hafsbandets 

 klimatfaktorer och deras verkningar. Han påstår där, att jag sagt, att 

 vinden i främsta rummet skulle åstadkomma, att klimatförändringar skulle 

 göra sig föga gällande. Detta måste bero på ett missförstånd af en oför- 

 siktigt sammandragen mening i slutet af min uppsats. Af fortsättningen 

 framgår ljudligare hvad jag menar, liksom af min framställning i dess 

 helhet den roll jag tilldelar vinden. Vidare, när Selander påstår mig 



