106 



Trots verkets många och stora förtjänster måste det hela dock anses 

 såsom ett provisorium, afsedt att underlätta arbetet under väntan på en 

 verklig sötvattensflora med sj^nonymer och litteraturhänvisningar, speciellt 

 till de i detta fall så ytterligt viktiga afbildningarna. Då i flera grupper, 

 speciellt dem som bearbetats af nordiska forskare, hänsyn tagits till Sveriges 

 relativt väl kända algflora samt i betraktande af sötvattensorganismernas 

 kosmopolitism torde verket i det stora hela vara gällande äfven vid studiet 

 af vårt lands flora. Einar Teiling. 



HOLMBOE, Jens, Kristtornen i Norge. En plantegeografisk undersokelse. 

 — Bergens Museums Aarbok 1913, N:o 7, 92 sid. med 1 karta och 16 

 textfigurer. 



— » — Kristtornen i Norge, dens livskrav, livskaar og geografiske ut- 

 bredelse. — Naturen 1914, s. 1—20. 



I ofvanstående afhandling i Bergens museums årsbok — af hvilken upp- 

 satsen i Naturen är ett populärt hållet sammandrag — har författaren 

 på ett synnerligen grundligt och uttömmande sätt behandlat järneken, 

 hvilken art utom af andra orsaker äfven för svensk publik har ett synner- 

 ligt intresse, då den tillhör det fåtal hos oss säkert vilda arter, som i 

 historisk tid blifvit utrotade. 



Genom kringsändande af frågeformulär har författaren från flera hundra 

 meddelare lyckats komplettera egna och i litteraturen af andra offentlig- 

 gjorda iakttagelser. Det föreliggande materialet är också synnerligen 

 ståtligt, hvilket framgår vid en blick på den uppsatsen åtföljande kartan, 

 hvilken här reproduceras i betj^dligt förminskad skala. 



Jag förbigår uppgifterna om växtens omnämnande i den äldre norska 

 litteraturen samt det kapitel, som behandlar artens namn i de norska 

 dialekterna. 



Kartan, på hvilken bortåt 550 olika förekomster äro inlagda, visar, att 

 artens utbredningsområde sträcker sig från Sagesund nära Tvedestrand i 

 sydöst till något norr om 63^, där järneken når sin nordgräns i Europa 

 vid Omsund på Nordlandsön nära Kristiansund. Af kartan framgår äfven, 

 att arten helt eller delvis saknas inom stora delar af det mellanliggande 

 kustområdet. Att den saknas på Jäderen torde icke bero på klimatiska 

 orsaker, utan på, att den lika litet som andra trädarter där i nutiden 

 finner lämpliga växplatser. I en del trakter är järneken däremot mycket 

 allmän och förekommer i sådan mängd, att den kan räknas till de mest 

 iögonenfallande trädarterna. 



Järneken, som i Alperna förekommer ännu 1,200 m. ö. h., är i Norge 

 en utpräglad låglandsväxt, och större delen af förekomsterna ligger under 

 50 m. ö. h. Undantagsvis träffas den upp till 200 m. ö. h. 



Expositionens stora betydelse för arten är framträdande, och äfven på 

 kartan kan man se huru lokalerna med förkärlek ligga samlade på syd- 

 eller sydostsidan af de talrika stora och små öar och halföar, i hvilka 

 landet är uppdeladt. Likvisst är järneken ej särskildt ljusfordrande utan 

 trifves väl t. o. m. i ganska stark skugga. Den tyckes sålunda söka sol- 



