124 



hvilka dock vid Bölet bägge två förekomma rätt rikligt; i ringa 

 mängd äro de funna på ytterligare några få lokaler i Undenäs (se 

 kartorna 3 och 4). Af berberis eller surton (Berberis vulgaris) 

 har jag ej lyckats fmna mer än 2 individ, båda i Undenäs, det 

 ena vid Högsås, det andra väster om Lillsjön. Bägge exemplaren^ 

 som voro kraftiga, vackra buskar, uppträdde under förhållanden, 

 som utesluta hvarje tanke på, att de ursprungligen skulle varit 

 odlade på platsen; helt säkert föreligger i dessa fall spridning genom 

 fåglar (sidensvansar? Jfr Henning, 8, sid. 7 och 8). Till områdets 

 allra sällsyntaste buskar äro att hänföra tvenne 5a//a:-arter, nämligen 

 Salix depressa och S. hastata. Från nordöstra Västergötland fin- 

 nas inga lokaler för någondera af dem uppgifna i Rudbergs »För- 

 teckning». 5. depressa har jag sett i enstaka individ å blott 5 

 ställen i Undenäs samt 1 i Tived (se kartan 2). Ännu ovanhgare 

 i dessa bygder är S. hastata, som i likhet med föregående art visser- 

 ligen är funnen mångenstädes inom landskapets silurområden, men 

 hittills ej torde varit känd norr om Sköfde. Tvenne buskar af den- 

 samma upptäckte jag 1913 å en gammal mosse vid Ösjö i Tived 

 och följande år påträffades ännu en å likartad mark vid Fräckstad 

 i Undenäs. På båda lokalerna är .S. hastata tydligen en utpräglad 

 nordlig relikt. Endast en af de tre buskarne var af yngre datum; 

 de båda öfriga, särskildt den vid Fräckstad, voro af stora dimen- 

 sioner och hade med all säkerhet befunnit sig mycket länge på 

 respektive platser. 



Vid det tillfälle jag 1913 påträffade Salix hastata lyckades jag i 

 ungefär samma trakt hitta en annan af landskapets reliktväxter, 

 nämligen dvärgbjörken (Betala nanaj. Det vore emellertid orätt 

 att ge mig själf äran af den sistnämnda upptäckten. Jag hyste 

 visserligen, när jag först började mina exkursioner å södra Tiveden, 

 en liflig öfvertygelse om, att dvärgbjörken måste finnas kvar där- 

 städes, men i början hade jag ingen framgång i mitt letande. 

 Emellertid fick jag händelsevis anvisning på en med ortens träd 

 och buskar ganska förtrogen skogsarbetare, som på mina förfråg- 

 ningar om dvärgbjörk försäkrade, att dylik växte i ett par mossar 

 ej synnerligen långt från sjön Trehörningen. Vid företagen under- 

 sökning af en af dessa bekräftades hans utsago, ity att där fanns 

 Betala nana i mängd. Följande år, då jag ånyo besökte trakten, 

 ledsagade mig samme man till den andra mossen, som också myc- 

 ket riktigt innehöll dvärgbjörk. Dessa båda mossars öfriga karak- 

 tärsväxter voro: ljung, skvattram, odon- och tranbärsris, 



