274 



Granformerna ha i våra herbarier vanligen ett bedröfligt utseende: 

 kala kvistar och lösliggande barr, de senare i bästa fall inlagda i ett 

 särskildt konvolut. Klart är, att dylika exemplar ej kunna ge någon god 

 föreställning om den levande växtens utseende. Man har därför försökt 

 att genom olika prepareringsmetoder förhindra barrens afFallande. Enligt 

 Hennings^ sitta barren kvar på 12 i botaniska trädgården i Berlin od- 

 lade P/cea-arter, om grenarna före pressläggningen kokas godt 2 ^/g tim- 

 mar i vatten. H. W. Sjögren säger i Botan. Notis. 1911, p. 9, att en kok- 

 ning i vatten af kvistar under 50 minuter ej gaf annat resultat än att 

 barren »undan för undan föllo af vid hvarje omläggning», hvarför han 

 ej anser kokningsmetoden tillfredsställande, utan i stället behandlar gre- 

 nar med fernissa eller gelatinlösning för att fästa barren. 



Orsaken till att barren efter kokning ej afifalla kan ej förklaras genom 

 väfnadernas dödande, då skulle ej så lång kokningstid vara behöflig. Och 

 för öfrigt åstadkommes ju ej barrfällningen liksom hos löfträden genom 

 en tunnväggig afskiljningsväfnad, utan lär bero på olika kontrahering vid 

 torkning af storcelligt och ett småcelligt sklerenkymskikt vid barrbasen-. 

 Om genom kokningen ett utjämnande af kontraktionsdifferenserna åstad- 

 kommes, så måste nog en tämligen långvarig sådan komma till använd- 

 ning. Det skall ej förnekas, att en eller flera af de af Hennings upp- 

 räknade arterna behöfva 2^/2 timmars kokning, men mina försök ha gif- 

 vit till resultat, att denna kokningstid är alldeles onödigt lång för pre- 

 parering af Picea Abies.^ 



Utom inverkan af olika kokningstider har jag äfven studerat den in- 

 verkan, som olika kemikalier ha på barrens fastsittande och deras färg 

 efter torkning. Bästa sättet att få barren att sitta fast är användandet 

 af starka alkalier. Kokar man en grankvist i en b% sodalösning 30 mi- 

 nuter, så sitta barren så fast efter torkning i press på vanligt sätt, att 

 bladkudden följer med, om man rycker dem loss. Tj^värr bli barren 

 genom denna behandling mörkbruna, en färg, som är ännu mindre till- 

 talande än den gråbrungröna, som barren antaga efter kokning i enbart 

 vatten under 40 minuter; så lång tid för kokning i vatten utan tillsats 

 behöfs nämligen för att barren skola sitta tämligen bra fast. Utom med 

 soda har jag experimenterat med följande tillsatser till det kokande vatt- 

 net: bariumhydrat, borax, ammoniumkarbonat, lätt magnesiumoxid, klor- 

 barium, kopparsulfat, zinksulfat, kromalun, alun och surt kaliumsulfat. 

 Resultatet af försöken framgår af följande öfversikt. 



^ P. Hennings, Botanische Mitteilungen, p. 135 (Verhandl. d. Bot. Ver. d. Prov. 

 Brandenburg, Jalirg. 30, 1888). 



^ O. KiRCHNER, E. LoEw, C. ScHROETER, Lebensgeschichte der Bliitenpflanzen 

 Mitteleuropas, Bd. 1, p. 128, 1904; F. W. Neger und J. Fuchs, Untersuchungen iiber 

 den Nadelfall der Koniferen, p. 628 (Jahrb. f. wissensch. Botan., Bd. 55, 1915). 



^ Det ligger ej inom ramen af denna uppsats att närmare ingå på orsaken till 

 att barren sitta kvar efter kokning. Hennings synes antaga (Dämmer, Handbuch 

 fiir Pflanzensammler, p. 46), att det beror på att hartset utdrages. Sannolikare är 

 väl, att cellväggarna, kanske särskildt hos det mycket tunnväggiga lager, som 

 Neger och Fuchs (1. c, fig. 9) upptäckt mellan de båda sklerenkymskikten, delvis 

 förslemmas eller på annat sätt förändras, så att väf naderna efter torkning ej kunna 

 söndersprängas. 



