344 



för svampen och sålunda kan vid sitt slutliga långsamma nedfal- 

 lande uppfångas af föremål, som befinna sig i dess väg. 



Om denna förklaring är riktig, borde man kunna vänta, att frö- 

 stoft tinnes å öfversidan äfven å andra hattsvampar. Detta är också 

 förhållandet, ehuru det är lättast att iakttaga hos de arter, som ha 

 mörkt fröstoft. Alla ha vi väl lagt märke till, att t. ex. champin- 

 joner (äfven den hvita Snöbollschampinjonen) med åldern ofta bli 

 ganska sotiga eller liksom nedrökta på hattens öfversida, beroende 

 på att en del af det mörka fröstoftet vid fallandet från lamellerna 

 tagit en omväg upp genom luften, innan det definitivt dalat. Att 

 detta sporskikt dock vanligen ej blir så mäktigt hos köttiga svam- 

 par som det ofta blir hos Ganof/er/r? a-arterna, beror naturligtvis på 

 dessa svampars olika varaktighet. 



Ehuru det hvita fröstoftet lättare undgår uppmärksamheten, kan 

 det dock emellanåt vara tydligt nog äfven för blotta ögat. Så t. ex. 

 fann jag för några år sedan nära Tyresö ett stort gammalt exemplar 

 af den vanliga Fnösktickan så rikligt betäckt med hvitt fröstoft, att 

 det såg ut som om någon roat sig med att strö fmt hvetemjöl på 

 platsen, helst äfven mossa, strån och andra föremål i närheten voro 

 på samma sätt öfvermjölade. Att fenomenet icke iakttages oftare 

 beror väl på att fröstoftet lätt hopklibbas och delvis borttvättas 

 af regn. I de fall, då det ännu finnes kvar såsom ett luckert 

 pulver å gamla döda svampar, torde dessa varit på något sätt 

 skyddade för regn, såsom fallet var med den nyssnämnda fnösktickan. 



Som redan antj^dt, torde de luftströmmar, hvarom här är fråga, 

 vara mycket svaga, antagligen så svaga, att de icke alls märkas 

 för våra sinnen. Att de det oaktadt förmå hejda och föra med sig 

 uppåt de nedåt fallande svampsporerna beror naturligtvis på att dessa 

 äro så mikroskopiskt små, att deras tyngd är obetydlig i jämförelse 

 med storleken af deras yta. 



Som bekant minskas volymen och därmed tj^ngden i hastigare 

 tempo än ytan. Förhållandet mellan volym- och yt-talen hos en 

 tärning med 10 cm. kant är 10:6, hos en tärning med 1 cm. kant 

 endast 1 : 6, hos en tärning med 0,i cm. kant 1/10 : 6 och hos en 

 tärning med 0,ooi cm. kant, som närmast motsvarar en Ganoderma- 

 spor, endast 1/1000:6. 



Alla, som något sysslat med att uppfånga fallande svampsporer 

 på papper eller annat underlag, veta också af erfarenhet, huru lätt 

 fallriktningen afviker från lodlinien, äfven om ingen rörelse kan 

 upptäckas i den omgifvande luften. Fölle alla sporer lodrätt, skulle 



