345 



ju den å underlaget erhållna spormassan visa en skarp bild af 

 svampens undersida, så att man å denna bild kunde exakt afläsa 

 lamellernas antal och längd, porernas antal, form, storlek och in- 

 bördes afstånd etc. Men äfven om uppsamlandet försiggår i ett 

 rum med slutna dörrar och fönster, där alltså praktiskt taget vind- 

 stilla råder, så blir den erhållna bilden ändock oskarp. Endast de 

 delar af svampens undersida, som äro i omedelbar eller nästan 

 omedelbar kontakt med underlaget, afteckna sig skarpt. De delar 

 däremot, som icke ligga någorlunda tätt intill underlaget, bli sud- 

 diga, äfven om afståndet endast är några få millimeter, och ju större 

 afståndet är, desto otydligare blir bilden, så att man slutligen icke 

 alls kan urskilja lamellerna eller porerna eller taggarna från hvar- 

 andra. Att detta måste bero på för oss omärkbara luftrörelser och 

 icke på någon sporernas egenskap att vid fallandet liksom utslungas 

 från svampen, bevisas däraf, att bildens skärpa ökas, om man 

 öfvertäcker svampen med ett fat eller en skål och sålunda inne- 

 stänger den svampen omgifvande luften i ett trångt rum, där möj- 

 ligheten till uppkomsten af luftrörelser är väsentligt mindre. 



Då vi alltså af erfarenhet veta, att svampsporerna äro ytterligt 

 känsliga för äfven de svagaste luftströmmar, torde det icke fordras 

 någon öfverdrifvet stark fantasi för att fatta att de äfven i sken- 

 bart lugnt väder kunna lyftas några centimeter eller decimeter 

 uppåt och hållas sväfvande i luften någon tid, innan de åter lång- 

 samt sänka sig. Men medgifva vi detta, så synes det vara alldeles 

 onödigt att tillgripa konidieteorien för att förklara förhandenvaron 

 på hattsvamparnas öfversida af sporer, som in i de minsta detaljer 

 likna dem som alstras på hymeniet å hattens undersida. 



Men om sporerna äro så lätta och lättrörliga och om det ifråga- 

 varande pulvret å svampens öfversida består af uppifrån fritt ned- 

 fallna sporer, huru kommer det sig då att detta pulver icke bort- 

 blåses af vinden? 



Ja, detta tilltror jag mig icke att till fullo förklara. Hvad vi 

 veta är att lefvande svampsporer envist häfta vid det föremål, 

 hvarmed de komma i beröring. Om man strör aska eller annat 

 torrt pulver på en torr glasplåt, så kan man lätt bortblåsa pulvret, 

 men uppfångar man det från en svamp fallande fröstoftet å samma 

 plåt, så är man icke i stånd att aflägsna det genom blåsning. 



Undersöker man med mikroskopet svampsporer, uppslammade i 

 en droppe vatten, kan man ofta se, att de äro omgifna af ett mer 

 eller mindre tydligt gelatinöst hölje. Möjligen är spormembranen 



