353 



beståndet att representera det mer eller mindre ofullständiga sätt, 

 hvarpå en association i ett speciellt fall föreligger förverkligad. 

 Associationsbegreppet h vilar följaktligen på en teoretisk abstraktion 

 lika väl som systematikens artbegrepp och är lika tänjbart som 

 detta. Om analogien meljan dessa skrifver t. ex. Furrer (1914, s. 

 23): »Der Artbegriff wird durch Zusammenfassung der Merkmals- 

 eigenschaften von einer Menge ähnlich beschaffener Individuen 

 ermittelt. Auf induktivem Wege gelangen wir dadurch von konkre- 

 ten Gebilden zu dem abstrakten Begriff der Art. In der gleichen 

 Weise können wir von der Beobachtung ausgehen, dass in der 

 Natur immer und immer wiederkehrende Vegetationsformen von 

 ähnlicher Gestaltung sich uns darbieten». Jag skulle vilja tillägga, 

 att associationen i detta hänseende mest liknar en art inom ett 

 särdeles kritiskt växtsläkte, där arterna kunna vara ytterligt svåra 

 att afgränsa, oaktadt ingen betviflar deras existens. 



Vid begränsningen af de olika associationerna förfara vissa för- 

 fattare synnerligen schematiskt. Så t. ex. kan jag ej finna annat 

 än att Warming, som erkänner fysiognomiskt-floristiska synpunkter 

 såsom ledande i fråga om formationer och associationer, afgränsar 

 de senare efter den dominerande arten i det högsta förekommande 

 vegetationsskiktet (jfr Warming und Graebner 1915, s. 353). Under- 

 afdelningarna betecknar han som varianter af olika karaktär. Unge- 

 fär på samma sätt förfar Fries (1913) inom hvar och en af de af 

 honom urskilda fysiognomiska serierna. För honom bli därför 

 inom Torne lappmark de lafrika björkskogarna en enda association 

 med icke mindre än 8 olika varianter, medan alla underafdelningar 

 af de lafrika snåren och hedarna uppfattas som skilda associationer. 

 Exempelvis urskiljas af de lafrika snåren tre associationer efter den 

 relativa frekvensen af Betiila nana och Salix glaiica. 



Vill man träffa de verkliga enheterna, så måste man vid klassi- 

 ficeringen af de enskilda bestånden ta hänsyn till deras samtliga 

 karaktärer, äfven i fråga om finare detaljer, som kunna vara särde- 

 les viktiga. Gör man detta, så kan det likväl inträffa, att i extrema 

 fall enskilda bestånd, som dock måste räknas till en och samma 

 association, kunna vara sinsemellan starkt afvikande. Gradmann 

 (1909, s. 103) framhåller med full rätt, att två sådana bestånd t. o. m. 

 kunna skilja sig så starkt, att de icke ha någon art gemensam. 

 En associations olika bestånd böra emellertid vara nära öfverens- 

 stämmande i fysiognomiskt och floristiskt hänseende samt af något 

 så när konstant natur. Smärre bestånd, hvilka kunna vara nog 



SvPMsk Botanisk Tidskrift 1916. 23 



