357 



komma att ställa sig skall jag nedan äfven i någon mån belysa. 

 Här vill jag blott ytterligare såsom min åsikt framhäfva, att det 

 vid fastställandet af associationernas begränsning är af den yttersta 

 vikt att grunda denna så vidt möjligt uteslutande på beståndens 

 sammansättning. Man bör akta sig för att låta topografiska för- 

 hållanden verka inkräktande, så svårt detta också många gånger 

 kan visa sig vara. Det är i synnerhet svårigheterna att vid bestånds- 

 analyserna hålla profytorna rena, som inverka störande. De olika 

 associationerna kunna ju stundom vara ytterst intimt sammanväfda. 

 Man betrakte t. ex. en högmosse, där ofta tufvorna representera 

 en och sänkorna mellan dem en annan association. Denna före- 

 teelse ger oss anledning att erinra om att ju större ett enskildt en- 

 hetligt bestånd är, dess bättre utsikter har man att fmna den asso- 

 ciation, det företräder, i ren och typisk utbildning utan inblandning 

 af främmande konstituenter (jfr Warming und Graebner 1915, s. 

 348). 



Hvad man i de speciella fallen bör uppfatta såsom en association 

 eller blott som en variant af en sådan, kan naturligen mycket ofta 

 bli föremål för delade meningar. Olika grupper af växtsamhällen 

 förhålla sig emellertid i detta hänseende mycket olika. Min erfa- 

 renhet är, att artfattiga beståndstyper i naturen äro skarpare be- 

 gränsade, hvarför äfven sådana associationer äro lättare att afgränsa. 

 Däremot kunna artrikare samhällen erbjuda snart sagdt oöfverkom- 

 liga svårigheter. Detta sammanhänger naturligen med flera om- 

 ständigheter. Mycket viktig är förekomsten i sådana af talrika, mer 

 eller mindre plastiska arter, hvilkas anspråk på ståndortsförhållan- 

 dena äro föga utpräglade, livarför de kunna förekomma i och, 

 om de äro fysiognomiskt starkt framträdande, äfven ge prägel 

 åt flera i själfva verket väl skilda associationer. Andra mindre i 

 ögonen fallande växter kunna i sådana fall vara af vida större 

 vikt för begränsningen. Dock ha vi hos oss säkerligen mycket 

 få arter, som äro strängt bundna (äfven inom helt små områ- 

 den) till en enda association (Gradmanns »Leitpflanzen», Braun 

 och FuRRERS »espéces caractéristiques» eller »Characterpflanzen 

 erster Ordnung»). 



Formationer. 



För att kunna ge en klar bild af ett områdes vegetation är det 

 nödvändigt icke blott att urskilja och karakterisera associationerna, 



