360 



göra anspråk på att betecknas såsom verkliga skogssamhällen. Åt- 

 minstone är det så inom Dalarne. En total bortröjning af skogs- 

 skikten skulle ganska obetydligt inverka på markvegetationens sam- 

 mansättning. T. ex. en Geraniiim silvaticum-nk björkskog och en 

 Geranium silvaticum-äng uppe i den alpina regionen representera 

 gifvetvis i vida högre grad en synekologisk enhet än t. ex. den 

 förra synnerligen yppiga typen och den ytterst magra af Fries (1913, 

 s. 102) beskrifna Solidago-rika björkskogen, hvilka nyssnämnda 

 forskare sammanfört såsom en association. 



Om man lägger för stor vikt vid skogsskikten, bli särdeles ona- 

 turliga konsekvenser lätt följden. Jag skall anföra ett exempel. 

 Fries (1913, s. 59) skrifver: »Hier und da, besonders in der Nähe 

 der Waldgrenze an windexponierten Ståndorten, finden sich im 

 Empetrum-reichen Flechtenbirkenwald Flecke, \vo Empetrum nigrum 

 mehr oder weniger vollständig durch Azalea procumbens erseiyA isU . 

 Med anledning häraf uppställes en särskild typ, den Azalea-rika. 

 lafbjörkskogen. Enligt min mening vore det i stället det naturliga 

 att tala om förekomsten af Azalea-rik fjällhed äfven nedanför björk- 

 skogsgränsen. Flera exempel på liknande förhållanden skulle kunna 

 anföras från skilda arbeten. Det skulle t. o. m. kunna ifrågasättas, 

 om ej en indelning af fjällens växtsamhällen i associationer borde 

 ta hänsyn endast till fält- och bottenskikten. Man skulle då exem- 

 pelvis få tala om Empetrum-riksi lafhedar, som inom björkregionen 

 i regel äro bevuxna med enstaka— strödda björkar, men i den alpina 

 regionen sakna all trädvegetation, o. s. v. På detta sätt blefve åt- 

 minstone den ekologiska samhörigheten mellan de olika vegetations- 

 typerna starkt markerad. Ett dylikt förfaringssätt innebure i själfva 

 verket den fullt utdragna konsekvensen af den åskådning, som 

 ligger till grund för Alb. Nilssons (1902) indelning af de svenska 

 växtsamhällena i skilda serier. Han utgick just från de lägre skik- 

 tens natur, men lade vid definieringen af de olika serierna äfven- 

 ledes stor vikt vid ståndortens natur. Han fick emellertid aldrig 

 tillfälle att noggrannare utforma sitt system. Det har emellertid i 

 hufvudsak accepterats af flera svenska växtgeografer och gjort goda 

 tjänster (jfr Sylvén 1904; Fries 1913). Dess grundtankar ha äfven 

 för mig varit ledande under mina forskningar öfver fjällens vegeta- 

 tion. 



Till svårigheter af nyss skisserad t slag, ansluta sig äfven andra 

 som alldeles omöjliggöra full konsekvens, om man icke skall komma 

 att åtskilja saker, som faktiskt höra samman på ett synnerligen 



