361 



intimt sätt och konstituera sammansatta entieter af alldeles särskildt 

 slag. Jag skall anföra ett exempel härpå, likaledes från våra fjäll- 

 trakter. 



Den, som ägnat framför allt fjällens laf björkskogar en aldrig så 

 litet mera ingående uppniärksamhet, borde ej ha undgått att fmna, 

 huru olika beståndstj^per äro alldeles sammanväfda i hvarandra, 

 och huru detta just till stor del sammanhänger med trädens och 

 buskarnas förekomst. Strängt taget representerar nämligen i regel 

 vegetationen under träden och inuti buskarna en annan association 

 än den, som förekommer på de öppna fälten. På dessa senare 

 härska nämligen vanligen lafvar och ris, sådana som ljung, lingon, 

 Empetram m. fl,, medan under träd och buskar i regel en tät matta 

 af blåbär och Hylocomium-Sirier förekomma. T. ex. en typ, som 

 man skulle kunna kalla Betiila nana-vik laf-buskhed, utgöres i 

 själfva verket af en mosaik, där två associationer äro företrädda, 

 en mosshed, representerad af själfva buskarna och deras under- 

 vegetation, och en vanlig lafhed, t. ex. Empetrum-rik, mellan bus- 

 karna. Liknande föga beaktade förhållanden möter man äfven 

 inom andra typer, t. ex. norrländska tallhedar. Att sådana vegeta- 

 tionstyper tillsammans utgöra en viss enhet är otvifvelaktigt. Men 

 många gånger stöter det på svåriglieter att afgöra, om en mosaik- 

 artad anordning bör betraktas på detta sätt, eller om större själf- 

 ständighet bör tillerkännas de olika fläckarna. 



Det nyss antydda förhållandet på tallhedarna ger oss anledning 

 till ytterligare en betraktelse. Här råder ej det minsta tvifvel, att 

 olikheten i markvegetationen under trädkronorna (»mosshed») och 

 mellan dessa (»lafhed») är betingad af bestämda skillnader i stånd- 

 ortens natur, hvilka äro framkallade af direkta och indirekta verk- 

 ningar af trädens beskuggning, barraffall o. d. En större profyta 

 i en gles tallhed kommer därför i regel att vara heterogen i fråga 

 om fält- och bottenskiktens sammansättning. Detta hindrar emeller- 

 tid icke, att samma profyta kan vara fullkomligt homogen med 

 hänsyn till trädvegetationen och äfven i fråga om de skikt i mar- 

 ken, där denna fyller sitt behof af vatten o. s. v. Ännu tydligare 

 framträda analoga företeelser i andra fall, kanske allra starkast i 

 fråga om vissa samhällen af vattenväxter. Warming och Graeb- 

 NER (1915, s. 343) påpeka på tal om »sammansatta formationer», 

 huru man inom sjöarnas rörsamhällen (»vassar») möter »am Grunde 

 oder gar im freien Wasser ganz andere Lebensformen, die man als 

 untergeordnete Pflanzengemeinschaften bezeichnen kann». 



