Svensk Botanisk Tidskrift. 1916. Bd 10, h. 3. 



OM DE BRUNA PARMELIA-ARTERNAS OCH 

 HYPOGYMNIERNAS FÖREKOMST OCH FER- 

 TILITET, SÄRSKILDT PÅ VÄSTKUSTEN 



AF 



A. H. MAGNUSSON 



Sedan år 1887, då Hellbom publicerade sina iakttagelser öfver 

 lafvegetationen på öarna vid Sveriges västkust, hafva ytterst få upp- 

 gifter tillkommit rörande lafvarna i detta område. Under de snart 

 förflutna 30 åren har mycket inom lichenologien ändrats, icke minst 

 artbegränsningen. Särskildt inom vissa delar af släktet Parmelia 

 har arternas antal flerfaldigats genom de gamlas uppdelning, och 

 dessa elementararters utbredning är i många fall ytterst ofullständigt 

 känd. 



Då jag sommaren 1915, som jag tillbragte i Dragsmarks s:n 

 nära Lysekil, en dag fann Parmelia faliginosa v. laetevirens fertil för 

 första gången, väckte det min uppmärksamhet och gaf anledning 

 till en närmare undersökning af först och främst de bruna Parmelia- 

 arternas utbredning och fertilitet. Äfven beträffande Hypogymniae 

 har jag iakttagit ett och annat, som tyckes vara värdt ett offentlig- 

 görande, hvarför jag medtagit äfven dessa. Dessutom skall jag 

 lämna en och annan uppgift från Värmland och Jämtland. 



De flesta undersökningarna ha gjorts i Dragsmarks s:n, som 

 är en typisk bohuslänsk kustsocken med stora kala bergpartier, 

 mellan hvilka här och där finnes rik lundvegetation i bäckdalar 

 och vid bergens sidor. Den torde vara så pass typisk för stora 

 delar af Bohuslän, att en stor del af detalj uppgifterna med 

 all sannolikhet kunna anses gälla för västkusten i sin helhet, så 

 mycket mer som de viktigaste af dem befunnits gälla äfven Göte- 

 borgstrakten. 



