Parmelia acetabulum (Neck.) Dub. — Dragsmark: Ett ungt sterilt 

 exemplar på pil vid trädgård, 2 fertila på ask tillsammans med 

 fertil P. exasperatula. — Göteborg: Enstaka på ask österut från 

 staden. — Vg. Forsliem: Riklig, anträffad äfven på gärdesgård fertil, 

 och i ett par 3 cm. stora exemplar på berg vid landsväg, steril. — 

 Skara ymnig. — Vrml. Grafva s:n: Rikligt på almar, kyrkogården. 



P. siygia (L.) Ach. är i Dragsmark anträffad endast på få ställen 

 och i få, sterila exemplar. Vid Änggården, Göteborg, ha ett 30-tal 

 individ anträffats, af hvilka ett kraftigt var försedt med apothecier. 

 På Ramberget (Göteborg) några få exemplar, ett fertilt. P. stygia 

 slår sig ned på de högsta för sol och vind mest utsatta sidorna af 

 bergshöjderna. I Värmland är den tämligen allmän på berg och 

 sten, rikligt fertil. 



P. pubescens (L.) Wainio ses på liknande lokaler som föregående, 

 men allmännare och endast steril. Vanligen finner man ett större 

 antal exemplar spridda på ett mindre område. 



De båda sistnämnda äro ej upptagna i Hellboms ofvannämnda 

 arbete. 



P. aspera Mass. — Denna särdeles konstanta art tyckes trifvas 

 på alldeles liknande ståndorter som P. siibaiirifera och i frekvens 

 närma sig denna. På långa utstående grenar af ek är den allmän 

 och kan betäcka dessas öfversida till flera dm. längd. Den infinner 

 sig också på mycket smala kvistar. På andra löfträd, såsom sälg, 

 apel, alm och ask, har jag också iakttagit den, en gång t. o. m. 

 på lärk. Mera sällan träffar man den på själfva stammen (alm, 

 Dragsmark). Några gånger har jag sett den nedvandrad på sten 

 (Dragsmarks och Kållereds socknar). Den är alltid försedd med 

 apothecier. 



P. olivacea (L.) Ach. — De uppgifter om denna arts utbredning, 

 som förekomma i litteraturen, äro nu efter dess uppdelning i många 

 elementararter tämligen värdelösa, då man ju icke vet, hvilken af 

 dessa som åsyftas. Också lämnar en närmare undersökning det 

 rätt öfverraskande resultatet, att hufvudarten så godt som fullstän- 

 digt saknas inom det närmare undersökta området. I Dragsmark 

 har jag icke, trots ifrigt sökande, lyckats fmna ett enda exemplar, 

 utan P. siibaurifera intager dess plats. Och det är väl den Hellbom 

 åsj^ftar, när han i sin ofvannämnda beskrifning säger »P. olivacea 

 (L. Ach a.) corticola Schaer. är tämhgen allmän på träd (och sten)». 

 Icke heller i Göteborgstrakten har jag kunnat finna den på närmare 

 håll än i Kållereds s:n (Vg.), där jag anträffade några få, visserligen 



