368 



ligen på lodräta solöppna klippor (Dragsmark; Göteborg). En gång 

 har jag funnit den på horisontal, öppen klippa (Dragsmark), samt 

 några gånger på berg mot norr (Dragsmark; Värmland; Uppland). 

 Den varierar betydligt. Färgen kan vara ljusare eller mörkare brun, 

 krustan tunn eller tjock (1 — 5 mm.), i senare fallet ofta alldeles 

 söndersprucken, och exemplaren kunna vara små eller stora (1 — 10 

 cm. eller mera). 



I Dragsmark träffades ett par fertila exemplar på bergvägg med 

 östlig exposition, där fuktighet sökte sig fram. Den omgifvande 

 lafvegetationen var ytterst heterogen och omöjUg att i få ord karak- 

 terisera, men bestod till öfvervägade del af skorplafvar. 



P. sorediata (Ach.) Th. Fr. har på västkusten ett helt annat ut- 

 seende än t. ex. i Uppland och dess förekomst afviker också från 

 den af lektor Malme för Stockholmstrakten uppgifna. De soredie- 

 alstrande vårtorna äro mycket låga, svarta och visa först vid rifning 

 en grå färg. De täcka dessutom bålens inre del så godt som full- 

 ständigt, eller också förekomma de mycket sparsamt, så att man 

 till en början knappt kan upptäcka några soredier. Den senare 

 formen ser man rätt ofta på lodräta mot söder eller väster expone- 

 rade bergväggar med hård bergart, hvarför det visar sig stor svårighet 

 att göra insamlingar af den. Den förra formen tyckes föredraga 

 större luftfuktighet och växer under svag beskuggning (Askim), eller 

 nere vid hafsstranden (Dragsmark:). Den sorediefattiga formen har 

 jag äfven insamlat i Uppland och Värmland på liknande lokaler. 



Med apothecier har den ej anträffats. 



P. exasperatula Nyl. — Denna lätt igenkännliga och mycket kon- 

 stanta art träffas på västkusten liksom i Stockholmstrakten på 

 träd af olika slag, särskildt nära b^-^ggnader. Så fanns den vid 

 Dragsmarks skola på apel, pil, alm, poppel och lärk. Den träffas 

 stundom på stengärdesgårdar under träd, från hvilka den väl ned- 

 vandrat. Vanligen uppträder den i mycket små och strödda exem- 

 plar, men kan ibland bilda sluten betäckning. Så iakttogs den i 

 Dragsmark på körsbärsträd, täckande stammen så godt som full- 

 ständigt från marken och upp till nära 2 meters höjd, där den 

 småningom aflöstes af suhaurifera. Enstaka exemplar mätte upp till 

 5 cm. i diameter. På askstammar vid en gård på Hisingen täckte 

 den också stora delar af stammarna. På samma gång den fordrar 

 någon beskuggning älskar den ljus, hvarför man icke träffar den 

 på stammarnas nordsida. 



Att man så sällan hittat denna art fertil, torde till stor del bero 



