icke nödvändigtvis behöfver förklara dessa förekomster såsom ned- 

 vandringar från träd. Att den förresten trifdes godt, därom vittnade 

 den rikliga fruktsättningen. 



Denna art har förut, att döma af de få litteraturuppgifter som 

 fmnas, blott i enstaka fall hittats med apothecier. Så mjxket märk- 

 ligare är det då, att jag i Dragsmark träffat den fertil i stora 

 massor och på alla möjliga trädslag. Det var i sj^nnerhet vid basen 

 af träden eller, om trädet stod vid en brant bergvägg, som gaf skugga, 

 på insidan emot berget man hade att söka apothecier, och sen jag 

 väl kommit underfund med detta, fann jag fertila exemplar i stora 

 mängder, särskildt på ek och ask i nj^ssnämnda bäckdal. Spar- 

 sammare anträffades den på al, rönn, bok, lind, sälg och gran. 



Apothecierna variera i storlek från 1 — 5 mm., vanligen äro de om- 

 kring 2 mm. i diameter. A ofvannämnda jätteexemplar befinna sig 

 närmare 150 stj^cken, och ofta tinner man ett 10-tal apothecier på 

 en liten yta. Kring Göteborg förekommer denna varietet också 

 rätt rikligt, ehuru frekvensen icke kan jämföras med den i Drags- 

 mark, där den riktigt tycks ha träffat sitt optimum. Jag har äfven 

 här funnit enstaka fertila exemplar. 



1 de allra flesta fall är varieteten mycket lätt att skilja från huf- 

 vudarten, som man ibland kan träffa tillsammans med varieteten. 

 Men jag har funnit åtskilliga fall, där laetevirens antar en så mörk 

 färg och fuliginosa samtidigt blir ljusare än normalt, att gränsen 

 mellan båda utplånas. 



P. subaurifera Nyl. — Om denna laf gäller i stort sedt detsamma 

 för västkusten som för Stockholmstrakten. 



Den har af mig insamlats på en mängd olika trädslag i Drags- 

 mark, på ask, ek, alm, sälg, rönn, bok, äppleträd, asp, björk, dess- 

 utom på stam af döende Rosa samt på lärk och tall. Den går rätt 

 ofta ned från närstående löfträd på sten, särskildt vid stengärdes- 

 gårdar. Den täflar med laetevirens att vara den allmänna bruna 

 Parmelian och tyckes trifvas särskildt väl på tämligen starkt be- 

 lysta stammar och grenpartier. På öfversidan af utstående grenar 

 af ek och ask når den kanske sin bästa utbildning. Där kan man 

 ^träffa exemplar af en storlek på 10 cm. eller mer, hvilka ej så sällan 

 äro fertila. Ehuru apothecierna vanligen äro få, har jag dock på 

 ekstam insamlat ett exemplar (15 k vem.) med 19 st. apothecier, i 

 medeltal 1,5 mm. i diameter. Jag har dock sett frukter med 2 — 2,5 

 mm. diameter. Äfven på stammen af ek har jag funnit den fertil. 

 I brynet af ekdungar bildar den ofta en nästan sluten betäckning 



