371 



på de yngre stammarna. Samma var förhållandet i ett bryn med 

 afvenbok i Röddingedalen, Skåne. 



P. subargeniifera Nyl. har jag egendomligt nog icke lyckats fmna. 

 Det är väl knappast troligt, att den skulle alldeles saknas i dessa 

 på öfriga bruna Parmelia- ixvier så rika trakter. 



P. physodes (L.) Ach. — I barrskogstrakter är ju denna art kanske 

 den allmännaste af lafvarna, där den i likhet med P. tubulosa, men 

 ymnigare än denna, slår sig ned på stammar och grenar med god 

 ljustillgång. I västkustens, särskildt i bäckdalarna,' täta löfskog 

 finner den däremot föga trefnad och uppsöker därför mera fritt 

 stående träd och skogsbryn, där den ibland bildar mer eller mindre 

 fullständig betäckning. På de starkt solbelysta berghällarna träffar 

 man den icke, men väl på deras nordsidor, såväl inblandad i an- 

 dra lafvar som i mer själfständiga bestånd. Äfven ser man den en 

 eller annan gång på mossa å berg eller på sandmark, såsom vid 

 Askim, Göteborg. 



I Värmland, där den också fanns i stor myckenhet i Silleruds s:n 

 särskildt på en (hksom i Uppland och i skogstrakt öster ut från 

 Göteborg), träffades den rätt ofta med apothecier. I Göteborgstrakten 

 och i Dragsmark äro de betydligt sällsyntare. På ett exemplar från 

 Gråsjövalen, Kalls s:n, Jämtland, 500 m. ö. h., sitta några apothecier, 

 det största 7 mm. i diameter. Beträffande den ofantligt rika före- 

 komsten af apothecier i Gottröra s:n. Uppland, se Sv. Bot. Tidskrift 

 1910 sid. (47). 



P. tubu/osa (Hagen) Bitter förekommer tämligen allmänt både i 

 Dragsmark, i Göteborgstrakten och vid Hindås (Västergötland). 

 Såsom Malme anmärker i Sv. Bot. Tidskrift 1909 (sid. 339) före- 

 kommer den i Stockholmstrakten allmänt på björkar. Det samma 

 har jag iakttagit särskildt vackert i Kållereds socken (Västergötland). 

 Men denna laf finner man snart sagdt öfverallt vid närmare under- 

 sökning. På låga och risiga enar växer den rikligt, såväl i Göte- 

 borgstraktens som i Värmlands och Upplands skogsbackar, i regel 

 som inblandning i physodes. Vid Jonsered t. ex. bildade den full- 

 komlig beklädnad på fina grenar af torkande ung tall på berg och 

 hade på grund af den rikliga ljustillgången kunnat slå sig ned äfven 

 på stammen. På torra utstående tall- och grangrenar finner man 

 den vanligen rikligt, på ekgrenar mera sparsamt. Jag har äfven 

 en gång anträffat den på en bokgren. I det trädlösa västkustland- 

 skapet slår den sig ned på mossa, (vid Göteborg och flerstädes i 



