477 



England etc, dar arten är vidt spridd, synes den ej vara bunden 

 till hafskusten utan förekommer vanligen på kalkklippor i inlandet, 

 ett förhållande, som ju kan ge anledning till en del rätt intressanta 

 spekulationer angående 'den ornitokoprogena kalkimpregnationens 

 betydelse för de maritima fågeltoppslafvarna. 



Som framgår af synonymförteckningen, har Wainio funnit sig 

 föranlåten att för denna art införa ett nytt namn, Placodium sub- 

 granulosum Wain. Schaerer har nämligen redan år 1850 (Enu- 

 meratio Lich. Eur. p. 52) beskrifvit en Parmelia elegans b. granulosa 

 (Caloplaca elegans var. granulosa Schaer. i Th. M. Fries, Lich Scand. 

 p. 169). Denna har Wainio (Lich. Sibir. Meridion. p. 13) upphöjt 

 till subspecies under namn af Placodium elegans ^granulosum (Schaer.) 

 Wain. Som artnamn har emellertid namnet granulosa först användts 

 af Muller Arg. och måste följaktligen reserveras för dennes 

 Amphiloma granulosum (1862). Hvad Schaerers Caloplaca elegans 

 var. granulosa beträffar, så är den väl skild från C. elegans genom 

 förekomsten af talrika små isidier, som i spetsen förr eller senare 

 brista upp i små runda soraler. I vårt land har den anträffats af 

 lektor G. O. Malme på Runmarö och Utö i Stockholms skärgård 

 (Sv. Bot. Tidskr. 1916 p. 86) och af mig på Munkö nära Runmarö 

 samt vid Enafors i Jämtland. Mig förefaller den att vara en god 

 art; men hur bör den i så fall benämnas? Att införa ett helt nytt 

 namn torde vara onödigt, då vi utom Schaerers redan ha åt- 

 minstone två synonymer, nämligen Physcia elegans f. compacta Arn. 

 [1873, Lich. Fränk. Jura (1885) p. 79] och Lecanora elegans var. 

 sorediaia Wain. [Adjumenta I (1883) p. 143]. Då det senare namnet 

 af flera skäl torde vara lämpligare, får jag härmed föreslå, att arten 

 för framtiden benämnes Caloplaca sorediaia (Wain.). 



8. Physcia tremulicola Nyl. 



Flora 1874 p. 7; Hue, Addenda (1886) n:r 385. — Ph. pterygioides Wain., Lich. in 

 viciniis Viburgii observati (1875) p. 53. 



Denna synnerligen lätt igenkända art fann jag sommaren 1915 

 sparsamt och steril på rothalsen af en asp strax utanför stations- 

 huset i Färjestaden. Den torde vara en af de minst kända arterna 

 af släktet. Den beskrefs af Nyländer 1874 efter exemplar, insam- 

 lade af J. E. Zetterstedt på asp vid Toftemoen på Dovre (original- 

 exemplar finnas i Upsalamuseet). Ett år senare beskrefs samma 

 art under namn af Ph. pterygioides af Wainio, som funnit den lika- 



