508 



lagicam, protococcoidéer, Tahellaria flocculosa var. pelagicum jämte 

 de öfriga kosmopolitiska diatoméerna, av myxofycéer Anabcena 

 Lemmermanni men denna senare mycket underordnad i växtfysiogno- 

 miskt afseende. Hela associationen var således betydligt fylligare 

 än i Sandasjön och Gömmaren med tydlig riktning mot den brittiska. 



Huitfeldt-Kaas, som undersökt en stor del norska sjöar, har 

 kunnat indela dessa (06, p. 90) i två grupper, myxofycésjöar och 

 chlorofycésjöar, de förra grunda låglandssjöar med ringa tillopp, 

 kvantitativt rika på fytoplankton, särskilt myxofycéer {Anabcena), 

 de senare äro de djupa bergssjöarna med fattigt plankton af mest 

 gröna alger, och motsvarande fattigdom eller fullständig brist på 

 myxofycéer. 



Af norska myxofycésjöar nämner Huitfeldt-Kaas (p. 90) blott 

 åtta, och af dessa är det blott en, som kan jämföras med de baltiska 

 sjöarna, under det att de öfriga i denna grupp, jämte myxofycéerna, 

 hvilka aldrig uppträda i sådan myckenhet, att de gifva anledning 

 till vegetationsfärgning, härbärgera gröna alger i lika hög frekvens. 



Denna indelning gäller äfven för Sverige. Redan 1900 har La- 

 GERHEiM påpekat, att mellan-svenska alpina och subalpina sjöar 

 nästan sakna myxofycéer, under det att desmidiéer förekomma rela- 

 tivt talrikt. Borge meddelade 1900 utom den typiskt baltiska 

 Walloxen äfven några klorofycésjöar, såsom Bodarnesjön, ochiLEM- 

 MERMANNs arbeten öfver svenskt plankton (03, 04) finnes många 

 exempel å bägge grupperna. 



Huitfeldt-Kaas har ej närmare sökt orsaken till själfva grund- 

 skillnaden: myxofycéernas eller de gröna algernas dominans i asso- 

 ciationerna, utan nöjt sig med att framhålla de faktorer i bäckenet 

 och dräneringen, hvilka inverka bestämmande på den totala plankton- 

 kvantiteten. 



För ett dylikt försök torde dock tiden nu vara mogen. En jäm- 

 förelse mellan de bägge typerna i Södertörn, där berggrund, klimat 

 och alla faktorer äro desamma och sjöarna ligga nästan sida vid 

 sida, bör kunna lämna vissa upplysningar. Gömmaren och Sanda- 

 sjön (Klorofycésjöar): höjd öfver hafvet respektive c. 45 och 26 m, 

 klippbäcken med sten eller mossestränder, nederbördsområdet be- 

 växt med barrskog och föga bebyggdt. 



Drefviken, Magelungen, Örlången m. fl. (Myxofycésjöar): höjd öfver « 

 hafvet 20 — 21 m, utom klippstränder långsluttande, vassiga ler- 

 stränder, rik bebyggelse och odling vid stränderna och inom neder- 

 bördsområdet. 



