509 



Det är klart, att de naturliga faktorerna i och omkring sjöarna 

 i och för sig ej spela någon utslagsgivande roll, ej heller en ringa 

 skillnad i temperatur, utan det är omgifningarna indirekt, d. v. s. 

 i den mån de gynna bebyggelse och odling. Kulturen inverkar i 

 och för sig i allmänhet obetydligt, men i plankton-biologiskt af- 

 seende genomgripande, på sjövattnets kemiska beskaffenhet genom 

 affallsprodukter i afloppsvattnet från boningshus och stallar samt 

 vid nederbörd äfven utlakningsvatten från den gödslade åkerjorden. 

 Dessa kväfvehaltiga affallsprodukter gj^nna särskildt myxofycéerna 

 och skapa därigenom betingelserna för en association af baltisk typ. 

 Att myxofycéerna verkligen gynnas af föroreningar i vattnet har 

 påpekats af flera forskare. Redan Apstein upptager bland bestäm- 

 mande yttre faktorer sjöfågelrikedomen. Lauterborn framställer 

 myxofycésamhället som ett saprobium, en sjöarnas kulturformation. 

 W. och G. S. West (12) sätta plantonkvantiteten och rikedomen 

 på diatoméer i förbindelse med föroreningen. Kolkwitz (09, 14) 

 sätter afgjordt massutvecklingen af Oscillatoria Agardhii och dia- 

 toméer^ i Lietzensee i beroende af de förruttnelseprodukter, som 

 löstes i vattnet vid sjöns totala uppmuddring. Lauterborn har 

 tydligen haft att göra med idel mer eller mindre förorenade sjöar, 

 under det att West haft för rena eller obetydligt förorenade sjöar till 

 material för att draga slutsatser om sambandet mellan klorofycé- 

 och myxofycésjöar. Wesenberg-Lund har (12) äfven satt mass- 

 uppträdandet af Aphanizomenon flos aquce i Furesö i förbindelse med 

 de massor af afloppsvatten, som de nybyggda samhällena kring sjön 

 tillföra densamma, men anser, att föroreningen ger möjligheter för 

 en stegring af temperaturen, som i sin ordning möjliggjort en hög- 

 produktion af Aphanizomenon. 



Sjöar med rik bebyggelse bli förorenade. Den viktigaste mot- 

 verkande faktorn är liflig omsättning af vattnet och stort djup, d. v. s. 

 stor volym i förhållande till omkretsen, hvilket Huitfeldt-Kaas 

 fastslagit i norska sjöar. De nu undersökta baltiska sjöarna äro 

 belägna i gamla kulturbygder (Danmark, Holstein och Sydsverige), 

 de äro i allmänhet grunda med långsam omsättning och uppvärmas 

 i regeln starkt om sommaren, hvilket senare skall visas är af be- 

 t^^delse. Sjöar med obetydlig eller ingen bebyggelse äro i regel för 

 kulturen ogästvänliga bergsjöar, vanligen djupa och belägna i neder- 

 bördsrika områden. De matas af naturvatten från skogsmark och 

 mossmark, således fattigt på kvävehaltiga ämnen. Typiska dylika 

 sjöar äro de brittiska, de norska och svenska höglandssjöar. 



