515 



förstoring m. m. Deras förhållande till lösta ämnen i vattnet känna 

 vi obetydligt^ men alla tecken peka därhän, att de trifvas i vatten 

 med lösta kvävehaltiga ämnen, troligtvis bättre i mineraliserade än 

 i rena försmutsningsämuen. Temperaturoptimum är likaledes svårt 

 att fastställa, troligtvis är detta ganska vidsträckt; de uppträda i 

 regel vid vattnets varmaste tid, men exempel finnas, att vissa proto- 

 coccoidéer fortplanta sig lifligt i vatten af blott några få grader 

 öfver 0^ 



Myxofycéerna äro likaledes ljusbehöfvande och de pelagiska for- 

 merna äga utmärkta flytorgan i form af slemhöljen och framför 

 allt de s. k. pseudovakuolerna. I termiskt afseende är det fastslaget, 

 att deras optimum i allmänhet ligger högt, de uppträda först vid 

 en temp. af c. 16^ C i mängd. I kemiskt afseende äro de saprofila, 

 vissa former betecknas af Kolkwitz och Marsson såsom meso- 

 saproba. 



Diatoméerna ha i allmänhet två maxima, ett på våren och ett på 

 hösten, sammanfallande med tiden för sjöarnas helcirkulation. I 

 sjöar med relativt låg sommartemperatur sammanflyta bägge maxima 

 till ett. I allmänhet anses de hafva ett lågt temperaturoptimum, 

 t. ex. Melosira, Tahellaria fenestrata, Cyclotella m. fl., men äfven ett 

 högt vid vattnets sommartemperatur, t. ex. Asterionella, Atteya, eller 

 optimum med stor amplitud, Rhizosolenia. I ljusbehof stå de tillbaka 

 för klorofycéer och myxofycéer och kunna jämnställas med brun- 

 alger. 



I kemiskt afseende ha de troligtvis förkärlek för förorenadt vat- 

 ten, åtminstone anser Lauterborn (10), att deras sedan 1896 domi- 

 nerande plats i Ziirichersjön orsakats af strändernas ökade bebyg- 

 gelse, äfven G. S. West (12) för de brittiska sjöarna. Emellertid 

 äro diatoméerna kanske i högre grad än de flesta en i biologiskt 

 afseende heterogen grupp, inom hvilken ej får generaliseras för mycket. 



Krysomonadinéerna och peridinéerna ha i det stora hela samma 

 biologiska karaktär som diatomacéerna. Peridinéerna, speciellt den 

 mycket studerade Ceratium Hirundinella, ha sitt maximum vid vatt- 

 nets högsta temperatur. 



Man bör nu genom fastställande af hvarje grupps temperatur- 

 amplitud, periodicitet på grund af fortplantningsförhållandena, närings- 

 fysiologiskt optimum, adaption för olika ljus m. m., nästan så att 

 säga matematiskt kunna kalkylera de planktonformer, som vid 

 ett visst tillfälle böra ingå i planktonformationen, förutsatt att plank- 

 tonterna i fråga tillhöra floraområdet. Det är ungefär dessa syn- 



