566 



bildats. De äro hårda och fasta och komma därför att kläda skot- 

 tet under hela dess lifslängd med en tät, brun massa af bladskaft 

 och slidor. Växten har en mycket stor förmåga af vegetativ tillväxt. 

 Från moderrosetten utbildas i centrifugala serier ständigt nya ro- 

 setter af utlöparna. Delta gör, att växten efter några år bildar en 

 stor polsterartad matta. Denna består dock på grund af de äldsta 

 skottens bortdöende af flera från hvarandra isolerade individ. 



En stor mängd fma birötter utvecklas från utlöparna, men en- 

 dast från de delar af dessa, som äro minst två år gamla. Några 

 särskilda organ för samlande af upplagsnäring finnas ej, men denna 



funktion torde fyllas af de vin- 

 tergröna bladen. 



Saxifraga granulatas vegetativa 

 system skiljer sig i många afseen- 

 den från föregåendes. Ett fåtal 

 jordblad sitta samlade till en gles 

 rosett. I vecken af dessa — sär- 

 skildt de lägre — eller på och i 

 spetsen af korta underjordiska ut- 

 löpare bildas karaktäristiska lök- 

 liknande groddknoppar. Dessa 

 Fig. 4. Saxifraga granulata. 2/^, tjänstgöra som vegetativa förök- 

 ningsorgan, i det de utväxa till 

 egna individ, sedan de frigjort sig från moderindividet. Detla afdör 

 fullständigt efter fruktsättningen och fortlefver endast i sina föröknings- 

 enheter, groddknoppar och frön. G. Lindmark (K. V. A:s Bihang 

 1902: Om de svenska Saxifraga-arternas yttre byggnad och individ- 

 bildning) räknar också på grund häraf arten till hapaxantherna, ehuru 

 med en viss reservation, då individet behöfver 1—2 år som för- 

 stärkningsstadium, innan det förmår utbilda blommor. Är alltså i 

 motsats till de typiska hapaxantherna flerårig. Prmcipen är dock 

 deras, och närmast torde ligga att föra granulata till denna grupp. 

 Rosettbladen ha kort lifslängd. Redan vid blomningstiden börja 

 de vissna ner och äro vid fruktmognaden helt förtorkade. Bladen 

 äro lösa och mjuka och kvarlämna inga nämnvärda rester. 



Små fina birötter utvecklas från hela det underjordiska skottet, 

 särskildt rikt kring fästpunkterna för groddknopparna. 



Hos hybriden återfinner man i skottsystemet karaktärer från båda 

 föräldrarna. Hos olika former i olika kombinationer. I fig. 5 visas 

 den vanligaste formen, som ju habituellt starkt närmar sig 5. deci- 



