581 



äfven bekräftas i senare arbeten. Geranium sangiiineum, som af 

 Andersson uppges med nordgräns i Medelpad, har enligt Collinder 

 ej återfunnits under de senaste 40 åren därstädes, hvarför f. n. 

 dess nordgräns bör förläggas till Gestrikland. 



WiSTRÖM uppräknar de flesta af de ofvannämnda växterna en- 

 ligt uppgifter af H. W. Arnell och järnvägstjänstemannen S. Sved- 

 berg. Om den senares fj^nd af Mulgediutn sibiricum i Järbo har 

 redan A. Heintze i Bot. Not. 1909 uttalat sina tvifvelsmål. Det- 

 samma gäller nog om några andra af hans uppgifter, såsom t. ex. 

 af Taxus förekomst vid Grinduga. Han har troligen endast refere- 

 rat de gamla fynden af R. Hartman. Vid ett besök tillsammans 

 med honom kunde hvarken vi finna den eller visste folket i trak- 

 ten af densamma. 



Trots den starka reduktion, som måst vidtagas med de förutva- 

 varande uppgifterna, återstå dock ännu så många arter, att man ej 

 kan förneka tillvaron af ett par synnerligen markerade växtgeogra- 

 fiska gränslinier inom Gestrikland. En sydlig, förlöpande i det inre 

 af landet efter Dalälfven, mot kusten med förskjutning åt norr, för- 

 orsakad utom af det milda kustklimatet till stor del äfven af mar- 

 kens rika kalkhäll, som gjort att särskildt i Gäflebukten, där silur- 

 kalken går i dagen, ett flertal sydliga växter ackumulerats. Ekens 

 upphörande, som i det inre af Gestrikland så skarpt gör sig gällan- 

 de vid Dalälfven, visar icke en så skarp gräns i östra Gestrikland. 

 Så saknas den t. ex. i Gäfleåns dalgång men förekommer ganska 

 rikligt i den nordligare belägna Testeboåns dalgång ett par mil 

 ofvan de fluvioglaciala aflagringarna mellan Strömsbro och Forsby. 

 Det ser ut, som om här jordmånen skulle spela den afgörande 

 rollen för ekens trifsel, i det att den uppenbart föredrager den fasta 

 moränmarken. Nya växter, som jag funnit upphöra inom ekregio- 

 nen i Gestrikland, äro Sium latifolium och Cardamine hirsuta, den 

 senare äfven med nordvästlig utbredning i Jämtland och Härjedalen. 



En annan skarp växtgeografisk gräns kan dragas genom nord- 

 västra Gestrikland, där med ens ett högland af 300 meters höjd 

 reser sig öfver det endast 100 meter öfver hafvet belägna låglandet 

 nedanför. De nordliga växter, som här upphöra, äro Epilohium 

 Hornemanni, Mulgedium alpinum, Salix glauca, Poa caesia och Phleum 

 alpinum. Anmärkningsvärd är här saknaden af Cornus suecica, som 

 endast förekommer i nordöstra Gestrikland, samt den ringa frekven- 

 sen af Rubus arcticus. Däremot förekomma på vissa gynnade lo- 

 kaler en del sydliga växter. Från Järboåns dalgång är en sådan 



