48 



licerats eller också endast i korthet omnämnts i floristiska och 

 systematiska arbeten.» I viss mån torde detta nog bero därpå, att 

 flere af våra allra främsta botanister frånkänt monstrositeterna näs- 

 tan liTarje värde för systematiken. Så säger t. ex. Elias Fries 

 i en uppsats i Botaniska Notiser för år 1840 (s. 9l), »Bidrag till 

 bestämmande af de olika begrepp, som innefattas under varietets- 

 ben amningen», att missbildningarna (monstrositates) för systema- 

 tiska botaniken vore af föga intresse, såsom helt och hållet atypiska 

 och så inkonstanta, att man vanligen finner dem på samma stånd 

 eller från samma ort med den vanliga och således alldeles icke 

 böra upptagas såsom varieteter, likaså litet som man kan antaga 

 några egna varieteter af människosläktet efter alla dess möjliga 

 lyten. »I systematiska arbeten böra sådane aldrig särskildt anmär- 

 kas (på sin höjd i en observation), men för Fysiologien äro de af 

 verklig vigt och intresse — och från dess synpunkt betraktade 

 kasta de synnerligt ljus på Systemet genom förklarande af de meta- 

 morfoserade delarnes ursprung och betydelse.» 



Huru utbredd bland botanisterna denna underskattning af miss- 

 bildningarnas betydelse var — utom för fysiologi och morfologi — 

 framgår också ganska träffande af t. ex. ett uttalanden af H. von 

 Post, när han i en sin uppsats, »Några ord till Fäderneslandets 

 yngre Botanister» (Bot. Not. 1842, s. 97) började arbeta för special- 

 florors och växtförteckningars upprättande och han därigenom be- 

 gynte lägga grunden till en rationell svensk vegetationsskildring. 

 Då han där nämligen uppställer programmet för en vegetations- 

 skildring och påpekar hvad den skall innehålla och hvad den icke 

 bör innehålla, så är det ganska egendomligt att se, att bland andra 

 föreskrifter, som ges, så finnes den, att »alla Monstrositeter och 

 Missbildningar, af hvad slag de vara må, så vidt möjligt är, icke 

 böra upptagas» (1. c. s. 104). De skulle särskildt beskrifvas. Såle- 

 des det riktigt betonades, att de ej vore af något intresse hvarken 

 för systematiken ej heller för växtgeografien. 



Det kan till en början synas egendomligt detta, men förklaringen 

 är kanske icke så alldeles svårfunnen. Det förhåller sig nog med 

 bildningsafvikelserna precis som med t. ex. de »dubbla» blommorna. 

 Af de allra äldsta botanisterna betraktades de som särskilda arter 

 fullt likvärdiga med de »normala» enkla och så uppfattades de ännu 

 t. ex. af TouRNEFORT. Det var först Linné, som klart och tydligt 

 uppvisade de dubbla blommornas nära anslutning till respektive enkla. 

 I »Philosophia Botanica» lämnar Linné en framställning af de olika 



