17 



Bihangsvis må nämnas några ord om värdväxterna för en annan 

 svensk holoparasit, Laihrcea squamaria L. 



Den äldsta svenska flora, där värdväxter anföras för Lathrcea är 

 El. Fries' »Flora Scanica», 1835. Såsom sådana nämnas Fagiis sil- 

 vatica och Coryliis avellana. Den senare är den i vårt land all- 

 männaste Laf/ira^a-värdväxten, omnämnd såsom sådan i samtliga 

 de (tämligen få) floror, som gifva besked i detta afseende. 



I L. M. Larssons »Flora öfver Wermland och Dal», 1859, till- 

 kommer Populus tremula; uti N. C. Kindrergs »Östgöta Flora», 

 1874, Alnus glutinosa; i Neuman & Ahlfvengrens »Sveriges Flora», 

 1901, Prunus padus och i Lindmans »Bilder ur Nordens Flora», 

 1901 — 05, Fraxinus excelsior. 



Härtill må läggas Picea excelsa, som af förf. iakttagits såsom 

 värdväxt uti Dalsland. 



Helt säkert förekommer Lathrcea squamaria hos oss som parasit 

 äfven på andra lignoser. Af herbarierna kan man — af naturliga 

 skäl — ej få några upplysningar i detta afseende. Det vore där- 

 för önskvärdt, om våra växtkännare ville på ett eller annat sätt 

 lämna meddelanden om hvad af dem blifvit i naturen iakttaget. 



Till jämförelse må nämnas, att i Blytt-Dahls »Norges Flora», 

 1905, Alnus angifves såsom den vanligaste värdväxten; samt att — 

 enligt E. Heinricher's »Die Schuppenwurz, Lathrcea squamaria>\ 

 1908 — de i Tyskland och Österrike vanligaste äro Alnus, Corylus 

 och Fagus. Bland de till ett antal af 14 såsom tysk-österrikiska 

 angifna värdväxterna må särskildt anföras Hedera, Pyrus, Rosa och 

 Vitis. De enda äf våra svenska, som ej ingå i förteckningen, äro 

 Prunus padus och Populus tremula. 



Svensk Botanisk Tidskrift 1909. 



2 



