59 



har nämligen visat, att de skott, som genom regeneration bildas 

 från afskurna Achimenes-hlsid icke alltid blifva lika, utan växla be- 

 roende på bladets ställning på skottet samt på tidpunkten, vid 

 hvilken bladet afskäres o. s. v. Afskäras t. ex. bladen högre upp 

 på skottet, bildas adventivskott, som förr öfvergå i blombildning 

 än de adventivskott, som bildas, om bladen afskäras längre ner. 

 Afskäras vidare bladen vid slutet af vegetationsperioden, då de 

 lökartade öfvervintringsknölarna hålla på att utbildas, så bildas 

 som regenerationsprodukt genast små lökartade knölar, afskäras de 

 däremot tidigare från unga skott, som ännu icke blommat, så bil- 

 das adventivskott, som efter att ha bildat några blad öfvergå 

 till blombildning o. s. v. I hvarje fall blifva adventivskotten lik- 

 som ett slags utslag på växtens hela inre tillstånd vid platsen 

 och tidpunkten för bladets aftagande. Dessa experiment förklaras 

 ju ganska enkelt genom den Sachsska hypotesen, då alltså högre 

 upp på skottet afskurna blad bilda blommor förr, emedan dessa 

 blad närmare den florala regionen hafva mer af blombildande 

 substans än basalbladen och då blad, som bringas till regenera- 

 tion under slutet af vegetationsperioden, omedelbart bilda lökar, 

 emedan hela växten vid den tidpunkten är rik på »lökbildnings- 

 substans» o. s. v. 



Hvitsippsmonstrositeternas gemensamma karaktär skulle såle- 

 des vara ett visst öfverskott på bladbildningssubstans och ju mer af 

 den karaktären ingår i en viss form, desto mer utpräglad och 

 intensiv blir metamorfosen utsträckt öfver de florala organen. 

 Men att de olika formerna äro »rhizombeständiga», tyder ju å andra 

 sidan på att detta öfverskott inom ett och samma individ är lika 

 eller åtminstone endast föga varierande år från år. 



Denna Sachs' teori jämte Goebels experiment ställer äfven en 

 mycket egendomlig hvitsippsmonstrositet, som beskrifvits af Brun- 

 din, i en annan dager. Brundin har i Botaniska Notiser för år 

 1903 skildrat och afbildat en Anemone nemorosa, insamlad den 13 

 juli vid Vårdsätra söder om Uppsala, som hade utbildat en rotstock 

 i svepebladsregionen i axeln af ett öfvertaligt svepeblad (Bot. Not. 

 1. c. sid. 234). Brundins förklaring på det egendomliga fenomenet 

 är den, att det öfvertaliga svepebladet i själfva verket vore ett till 

 den florala regionen förskjutet lågblad, hvilket fört med sig, för- 

 utom lågbladets omvandling till svepeblad, äfven föryngringsskot- 

 tets d. v. s. rhizomets förflyttning upp till den florala regionen. 

 Men äfven en annan förklaring vore ju möjlig och just då med 



