126 



färglösa, septerade, monopodialt förgrenade och oljerika; de uppvisa 

 inga anastomoser sinsemellan. Cellernas bredd utgör vanligen 2 — 5 

 uppgår mera sällan till 8 deras längd är mycket varierande. 

 Membranen är tunn och glatt. Grenarna anläggas, såsom hos 

 svamparna vanligen är fallet, uti cellernas öfre del strax nedom 

 skiljeväggen dem emellan. Samtliga celler äro flerkärniga. 



Hos denna svamp uppträda icke mindre än tre olika föröknings- 

 organ, nämligen utom ofvan nämnda asco- och klamydosporer 

 äfven konidier. 



Redan en — två dagar efter groningen börja klamydosporer an- 

 läggas. Dessa uppstå ensamma i spetsen af septerade, 1,6 — 3 fi 

 breda hyfer, som utgöra sidoaxlar på en gröfre vegetativ gren (fig. 

 7). Längden är mycket beroende af substratets beskaffenhet, på 

 plommongelatin t. ex. blifva de ända till 380 fi och däröfver 

 långa, i vattenkultur däremot oftast mycket korta (fig. 6). Vanli- 

 gen äro de enkla, stundom gaffelgrenade. I ungt tillstånd äro 

 klamydosporerna päronformade, färglösa; fullt utbildade (fig. Il) 

 antaga de en mera rundad form och en ljusbrun färg samt nå en 

 längd af 5 — 12 fx (vanl. 6 — 9 fi) och en bredd af 4 — 10 [i. Deras 

 starkt förtjockade vägg omsluter en plasma, rik på fet olja. Till 

 utseende och ställning erinra de i viss mån om klamydospo- 

 rerna hos Endomyces decipiens (Tulasne) Reess, sådana Brefeld 

 återgifvit dem. En jämförelse mellan denna hans afbildning, äfven 

 intagen i Die natiirlichen Pflanzenfamilien, och fig. 4, tecknad från 

 en kultur af svampen i plommongelatin, torde tydligt ådagalägga 

 detta. Klamydosporerna äro, såsom redan antydts, de tidigast an- 

 lagda propagationsorganen; de bildas också alltid och under alla 

 förhållanden likgiltigt å hvilket substrat svampen odlas. Detta kan 

 däremot ej i samma grad sägas om konidiesporerna. 



I kulturer på plommongelatin o. dyl. utvecklas denna sporform 

 i mycket underordnad mängd vid rumstemperatur; odlas däremot 

 svampen på makaroner, ris och andra mera torra substrat, där 

 således ett verkligt luftmycel äger tillfälle att utbilda sig, uppstå 

 konidier i ofantliga mängder såväl vid vanlig som än mera vid 

 högre temperatur (-i-30° — 35° C). I sistnämnda fall förefinnas de rik- 

 ligt äfven å mera vattenhaltiga substrat, såsom plommongelatin, 

 närlösning etc. Konidiesporerna (fig. 8) äro äggformade, mindre 

 ofta ovala, släta på ytan, tunnväggiga, 2 — 5 [j. breda och 3 — 6,5 /j. 

 långa och åtsnöras från korta, vanliga enkla konidiebärare i myc- 

 ket lätt sönderfallande kedjor (fig. 4, 5). På de unga, ej fullt ut- 



