127 



vecklade sporerna kan iakttagas en tydlig disjunktor. Konidiebä- 

 rarne likna ganska mycket dem hos Gymnoascus flavus Klöcker, 

 att döma af den afbildning och beskrifning auktorn lämnar. Lik- 

 som klamydosporerna äro konidierna enkärniga. 



Asci äro i ungt tillstånd utdraget päronformade (fig. 21,22), seder- 

 mera ovala — rundadt äggformade (fig. lO), 5 — 12 /u breda och 

 6 — 16 JU långa samt innehålla i regel 8 ovala — äggformade spo- 

 rer. Ascosporerna (fig. 9) äro 3 — 4 /i breda, 3,5 — 5 /j. långa, glatta 

 och äga å ena långsidan strax nedom midten en liten, men tydlig 

 utbuktning, framifrån synlig som en liten ljus, rund ring. En lik- 

 artad bildning å ascosporerna har Rosa Stoppel påpekat hos den af 

 henne funna Eremascus fertilis. 



Öfver förloppet vid ascusbildningen har jag ännu ej lyckats er- 

 hålla en fullt klar bild. Objektets litenhet och det oändliga virrvar- 

 ret af hopslingrade hyftrådar göra det utomordentligt svårt att 

 följa de olika detaljerna i utvecklingen, ett förhållande, som synes 

 vara gemensamt för flertalet lägre ascomyceter. Samma klagan ut- 

 talar sålunda t. ex. Baranetzky om Gymnoascus Reessii, Rosa Stop- 

 pel öfver Eremascus fertilis, miss E. Dale angående några af henne 

 undersökta Gymnoascus-arier, Dangeard om Ctenomyces serratus 

 Eidam. 



Att mera noggrant följa svampens morfologiska utveckling är 

 sålunda långt ifrån lätt, men ännu svårare är det att söka utröna 

 dess kärnförhållanden. Claussen och Guilliermond hafva, den förre i 

 Ber. d. D. Bot. Gesellsch., den senare i Rev. gener. d. Bot., lämnat en re- 

 dogörelse för de iakttagelser, som under det sista decenniet publicerats 

 öfver ascomyceternas utvecklingshistoria. Ett ganska stort antal af 

 dessa svampar har ju blifvit studeradt, samma svamp ofta t. o. m. af 

 flera olika forskare, men hvad som hittills vunnits, är dock skäli- 

 gen litet och motsvarar ingalunda det därå nedlagda arbetet. För 

 den, som själf kommit i tillfälle att något sysselsätta sig med dessa 

 saker, är detta emellertid långt ifrån öfverraskande, tvärtom måste 

 man skänka sin beundran åt de få, som verkligen lyckats besegra 

 svårigheter:: a och nå ett positivt resultat. 



Bland de ascomyceter, som hittills blifvit undersökta, gifves det 

 flera, som i utvecklingshistoriskt hänseende erbjuda stora likheter 

 med förevarande svamp. Så är t. ex. förhållandet med Ctenomy- 

 ces serratus, som Eidam fann på ruttnande fjädrar, vidare Eida- 

 mella spinosa, som af Matruchot och Dassonville upptäcktes 

 parasitiskt lefvande på en hunds såriga hud och af dem anföres 



