130 



satt undersökning af svampen kunna klargöra. Utom de redan 

 omtalade Ctenomyces, Eidamella och Gijmnoascus äro dylika centrala 

 anteridier af Dangeard beskrifna hos Aphanoascus cinnabariniis 

 Zukal och Amauroascus vernicosus Eidam, om också med hans 

 från flertalet andra afvikande åsikt om sexualförhållandena hos 

 dessa svampar. Anteridiet är, efter hvad jag hittills kunnat finna, 

 encelligt. Hos Ctenomyces åter uppbygges det af en öfre plasma- 

 rik cell och 1^ — 2 undre. En dylik fotcell afbildar också miss E. 

 Dale hos Gymnoascus candidus Eidam. 



Ganska tidigt uppdelar sig ascogonet i ett flertal korta, kvadra- 

 tiska, plasmafyllda, flerkärniga celler (fig. 16, 17, 18, 19). På des- 

 sas sidoväggar uppstå utskott, som växa vidare ut, förgrena och 

 septera sig etc. Härigenom alstras täta nystan af ascogena hyfer 

 med hakformigt krökta spetsar. I det så bildade virrvarret af trå- 

 dar (fig. 20) är det snart sagdt omöjligt att vidare följa utvecklin- 

 gen. Från de sista förgreningarna utgå hopar af laterala, mycket 

 kortskaftade asci, hvilka genom hyfernas bortdöende tidigt blifva 

 liggande fria öfverallt, liksom inbäddade i mycelet. Något särskildt 

 utdifferentieradt peridium existerar nämligen ej, icke ens af så enkel 

 byggnad som hos Gymnoascus, en väsentlig skiljaktighet sålunda 

 mellan Byssochlamys och de här nämnda gymnoascaceerna. Så- 

 som fallet vanligen är hos dessa svampar, utbildas asci ingalunda 

 samtidigt, ulan mycket oregelbundet. Följden häraf är, att man 

 sida vid sida påträffar dem i alla utvecklingsstadier, mogna såväl 

 som unga anlag. Genom den tunna ascusväggens upplösning blifva 

 sporerna fria; oftast sammanhållas de dock, alla 8 eller färre, af 

 epiplasman. Med ascosporernas bildning förändras utseendet å kul- 

 turens yta. Förut jämn och slät blifver den nu i stället fin- 

 kornig. 



Det återstår nu blott att med några ord vidröra anteridiets öde. 

 Beträff"ande Gymnoascus candidus Eidam har miss E. Dale en teck- 

 ning, som visar det kvarliggande i midten, omgifvet af unga asci 

 och ascogena hyfer. I sin artikel öfver Ctenomyces serratus Eidam 

 säger Dangeard, att den centrala cellen börjar visa degenerationssymp- 

 tom vid samma tid som ascogonet begynner septera sig; den tillförene 

 homogena, täta cytoplasman blifver vakuolrik och granulerad. Något 

 liknande har jag observerat hos Byssochlamys. Plasman förlorar 

 sitt för sexualorganen karaktäristiska utseende, och i anteridiet 

 bildas stora vakuoler. En bild, erinrande om den hos miss E. Dale, 



