132 



tala emellertid tvenne omständigheter, dels den att svampen blott 

 uppträdde i nämnda förvaringskärl och ej i de talrika andra, som 

 förvarades på samma ställe under likartade förhållanden och dels 

 att den aldrig ledsagades af andra svampar, i främsta rummet det 

 annars alltid vanliga möglet. Enär jag samtidigt varit sysselsatt 

 med studium öfver Penicillium-SLrier, har jag egt rikligt tillfälle att 

 öfvertyga mig om, att vid liktidig närvaro af dessa och Byssochla- 

 mys den senare städse som svagare snart dukar under för och för- 

 kväfves af de vid rumstemperatur långt kraftigare växande mögel- 

 svamparna. Detta torde också vara den förnämsta orsaken till, 

 att denna svamp, som ju ej synes vara alltför sällsynt, hittills 

 undgått botanisternas uppmärksamhet. 



Vid högre temperatur åter ändras förhållandet mellan de båda 

 svampsläktena. Kändt är ju, att Penicillium-Siriema i allmänhet äro 

 mycket känsliga för högre värmegrader; de utvecklas då icke alls 

 eller åtminstone dåligt, alldeles i motsats till den termofila Bys- 

 sochlamys. Vid + 35° C. eller + 38° C. fick därför den senare af- 

 gjordt öfvertaget och utväxte fullt ren, äfven om sporer af mögel- 

 svampar närvoro å substratet. Till följd af infektion från i luften 

 förefintliga Penicillium-sporer var det mig ofta svårt att erhålla ren- 

 kulturer, innan jag ännu vunnit kännedom om svampens fysiolo- 

 giska egendomligheter i förhållande till dels temperaturen, dels 

 sprit. Genom talrika försök har jag nämligen öfvertygat mig om 

 att dess sporer besitta förmågan att t. o. m. under lång tid uthärda 

 sprit utan att förlora groningsförmågan ; snarare synes denna vätska 

 gynna utvecklingen. Ett par af de ofvan anförda med svampen 

 betäckta växtdelarna öfvergötos med riklig mängd sprit, öfver glas- 

 kärlet bands omsorgsfullt ett fast papper och vätskan lämnades 

 att sakta intorka. Sedan detta skett, uppväxte åter ett kraftigt 

 mycel, som normalt alstrade de tre slagen af sporer. Kärlen fingo 

 nu stå öppna och, sedan Byssochlamys öfvertäckts af ett lager gröna 

 Penicillium-SLTter, hälldes åter sprit på. Resultatet blef detsamma, 

 svampen visade sig åter och liksom förut fullt ren. Mögelsvam- 

 parnas sporer voro döda. Således ett ganska egenartadt sätt att 

 erhålla renkulturer! Försöken upprepades därpå med kulturer å 

 plommongelatin samt med sprit i olika koncentrationer intill 90%^ -ig. 

 Ascosporer utsåddes på substratet i profrör, dessa fylldes med spri- 

 ten och tillslötos väl med fasta bomullsproppar, så att vätskan först 

 efter cirka 4 månader hade hunnit fullständigt afdunsta. Sporer- 

 nas lifskraft var dock ännu efter denna tids förlopp oförminskad. 



