Svensk Botanisk Tidskrift. 1909. Bd 3, h. 2. 



OM HELIANTHEMUM FUMANAS BLOMNING. 



AF 



TYCHO VESTERGREN. 



Helianthemum Fumana har på Gotland sin nordligaste, från det 

 öfriga, mediterran-mellaneuropeiska och asiatiska utbredningsom- 

 rådet (Frankrike och Pyreneiska halfön — Persien) starkt isolerade 

 förekomst. På de solöppna, starkt uppvärmda gotländska hällmar- 

 kerna eller stundom på den varma sanden vid hafsstranden finner 

 denna sydländska xerofyt ännu mellan 57 och 58° n. br. tillräcklig 

 värme för sin utveckling. I motsats till Ölandssolvändan på alf- 

 varet spelar denna art ingen framstående roll i växtfysiognomiskt 

 hänseende. Den är tvärtom både sällsynt och på intet vis fram- 

 trädande, där den växer. Grenarna, som smyga sig tätt efter mar- 

 ken, de barrlika bladen och blommornas kortvarighet bidraga här- 

 till. Få hafva sett den i blom, ty blomman är en af de förgäng- 

 ligaste i vår flora. 



Som det intresserade mig att jämföra denna art med Helianthemum 

 vulgäre och oelandicum, hvilkas blomning nyligen blifvit undersökt 

 af Lagerheim och Törnblom (08), beslöt jag att närmare studera 

 den vid ett besök på Gotland den 21 juni — 2 juli i fjor. 



H. Fumana upptäcktes på Gotland redan af Linné på en »kalk- 

 flisa» utmed vägen mellan Stenkyrka och Hangvar. »Cistus 

 caule procumhente, foliis alternis wäxte här i Kalckflisan, jag hade 

 tillförna allenast sedt henne vid Fontainebleau i Frankrike. 

 Hon kännes wäl ifrån de andra slagen af Cisto medelst des Blad, 

 som icke sitta par-wis stälte emot hwarandra, utan strödde . . . 

 Fants sedermera på intet ställe.» (Gotl. Resa p. 177). 



