216 



mer som bekant lika litet här som hos öfriga arter af släktet. Några 

 insektbesök såg jag emellertid icke till, ehuru jag särskildt aktade 

 därpå. Endast en bladlus af mycket tvif- 

 Yelaktig nytta sågs krypa omkring i en 

 blomma. 



På autogami tyder det ringa antalet (ca 

 18) ståndare, och en reduktion af dem har 

 tydligen ägt rum, att döma af förekomsten 

 af de yttre sterila (2 — ^7) ståndarrudimenten. 

 Någon särskild anordning för att underlätta 

 själfpollination söker man likväl förgäfves i 

 den utslagna blomman. Stiftet är, som re- 

 dan nämndt, längre än ståndarna, och ehuru 

 dessa spontant böja sig in mot blommans 

 centrum efter att ha varit utspärrade under 

 utslåendet, är det ett sällsynt förhållande att 

 någon af dem är så lång, att han med knap- 

 pen berör undersidan af märket. ^ 



Då blomman slår ut, äro alla ståndarknap- 

 par utan undantag redan öppnade, betäckta 

 med tämligen stora sammanhäftande (klib- 

 biga) pollenkorn. Märket förblir emellertid 

 under hela blomningen i regeln fullkomligt 

 oberördt af denna pollenrikedom. Hvad stif- 

 tet beträffar visar ej heller det någon anord- 

 ning att underlätta själfpollinationen, och 

 dess uppförande är för öfrigt ganska obe- 

 stämdt. Än är det svagt bågformigt eller S- 

 formigt krökt — antingen från början eller 

 blir det så under blomningen — än är det 

 riktadt rakt upp i midten af blomman, där det snart omgifves af 

 ståndarna, som omedelbart efter blommans utslående böja sig in 

 mot centrum och förblifva där med rakt uppåtriktade strängar, om 

 de ej vidröras. Berör man dem, spärra de åter ut sig åt alla 

 sidor. 



Oftast intager stiftet dock en helt annan ställning redan från 

 början (fig. 1 c), i det att det omedelbart ofvan fruktämnet böjer 

 sig i vinkel snedt ut från centrum, därigenom aflägsnande märket 



A. Ekblom del. 

 Fig. 3. Groddplantor af //e- 

 lianihemiim Fumana. o. 

 första, b: andra året. In- 

 samlade i Bro, Gotland d. 

 7, 1908. — 



Jämf. härmed den afvikande framställningen hos Schulz (p. 18). 



