224 



i södra och mellersta Sverige vanligast antages vara en »tryffel». 

 Den bär därför ock i våra populära »svampböcker» namnet »rot- 

 tryffel», under det att Tuberacece, Elaphomycetacece och Hy^meno- 

 gastracece kallas »äkta» (eller »ärke), »hjort-» och »falsktryfflar.» 

 Rätteligen torde ock Cenococcacece hafva bort upptagas i bihanget, 

 men att så ej skett, må ursäktas af min önskan att kraftigare fästa 

 uppmärksamhet på dess dithörande art, för att dennas verkliga na- 

 tur måtte ändtligen blifva utredd. 



Första vetenskapliga bearbetningen af dessa svampar lämnade 

 C. ViTTADiNi 1831 i det för sin tid synnerligen framstående arbetet 

 Monographia Tuber acearum.^ Som dock detta behandlade endast de 

 i Italien funna arterna, var det inflytande, som detsamma utöfvade 

 på dessa svampars studium här i norden ganska ringa, men desto 

 kraftigare manade L. R. och Ch. Tulasnes ståtliga arbete Fungi 

 hypogcei (l85l) till ifrigare efterspaningar äfven i vårt land, fastän 

 man på förhand kunde vara förvissad, att resultatet häraf skulle 

 blifva ganska ringa. Redan för 50 år sedan började jag därför att 

 härpå rikta min uppmärksamhet, och sedan har jag, vid sidan af 

 andra, mera tidkräfvande arbeten, fortsatt härmed. Det under denna 

 tid hos oss uppblomstrade intresset för ätliga svampars insam- 

 lande och användande vållade ock, att i våra tidningar då och då 

 började förekomma uppgifter om anträffade »tryfflar», och det 

 lyckades mig att i de flesta fall få dessa mig tillsända för gransk- 

 ning. Detta gaf mig anledning att 1887 i tidningarna införa en till 

 allmänheten ställd uppmaning att till mig insända exemplar af dy- 

 lika svampar, och ett högst betydligt antal personer hafva ock väl- 

 villigt efterkommit denna min begäran. Visserligen erhöllos ej 

 härigenom många arter, men däremot vanns en vidgad känne- 

 dom om deras geografiska utbredning inom landet, liksom ock en 

 och annan rekryt för vår flora anträffades. Till alla dem, som på 

 detta sätt bistått mig — deras stora antal förbjuder mig att här 

 uppräkna dem — , anhåller jag härmed få betyga min uppriktiga 

 tacksamhet. 



Att ännu fler arter kunna anträffas i Sverige, särskildt dess syd- 

 ligare landskap (Skåne, Öland och Gotland), är min bestämda öf- 

 vertygelse. Till ledning för efterspaningarna har jag ansett det 

 vara lämpligt att utsträcka min framställning äfven till hvad man 



^ Den häri lämnade släktbegränsningen ligger till grund för framställningen i Fr. 

 Scan. p. 251 och S. Veg. Scand. II p. 435—38. 



