226 



nangiam spec, Hyperrhiza uariegata, Elaphomyces Personii och an- 

 thracimis vel af fin. spec.» — Härtill lades i Vet. Akad:s öfvers. 

 1855 s. 139 Tuber niveum, hvilket namn dock i Atl. sv. s. 53 än- 

 drades till Terfezia Leonis. 



Under den därefter förflutna tiden hafva i såväl svenska som 

 utländska böcker och tidskrifter fynd af förr i Sverige ej anträffade 

 arter blifvit omnämnda, nämligen Melanogaster variegaius i Tul. 

 Hyp. p. XVIII; Hydnangiiim carneum i Öfvers. af Vet. Akad:s för- 

 handl. 1861 p. 251 ; Hysterangium fragile i Saccard. Syll. fung. 

 VII p. 157 ; Choiromyces meandriformis i Tidn. f. trädg. 1882 s. 71; 

 Tuber suecicum i Öfvers. af Vet. Akad:s Förh. 1881 Nr. 9 : 1 och 

 Hymenogaster calosporus i Bot. Not. 1906 p. 137. 



Läggas härtill några, hvilka här för första gången skola omtalas, 

 borde de svenska arternas antal vara ganska betydligt. Detta måste 

 emellertid, förnämligast af tvenne skäl, ej litet reduceras. Dels måste 

 nämligen flera af de från äldre tider härstammande bestämningarna 

 betecknas såsom mycket otillförlitliga, enär de blifvit gjorda före 

 utgifvandet (I85l) af T ULASNES klassiska arbete Fungi hypogcei, 

 dels hafva exemplar ej blifvit tillvaratagna, hvarigenom en välbe- 

 höflig kontroll-granskning numera är omöjlig. På grund häraf måste 

 de, åtminstone tills vidare, uteslutas ur de med säkerhet kändas antal. 



På grund häraf anser jag mig förhindrad att f. n. tillerkänna 

 svensk medborgarerätt åt flera än följande: 



Tuberace?e: Tuber maculatum, Cha^romyces venosus, Hydnotrya 

 Tulasnei och carnea, Balsamia platyspora. 



Elaphomycetacese: Elaphomyces granulatus och muricatus. 



Genococcacece: Cenococcum geophilum. 



Hymenogastracese: Gautieria graveolens och retirugosa, Hyd- 

 nangium carneum, Hymenogaster Klotzschii, citrinus, vulgaris och 

 calosporus, Hysterangium clathroides, Rhizopogon roseolus, provincialis 

 och luteolus, Melanogaster variegatus och ambiguus. 



De nu ifrågavarande svamparnas historia i Danmark börjar på 

 sätt och vis med en sagoperiod. Det berättas nämligen, att under 

 midten af 1700-talet, i Fredrik V:s tid, fanns i Sorö anställd en 

 tryffeljägare vid namn Sultan, och att de af honom framletade 

 »tryfflarna», hvilka voro mindre än de äkta från Perigord (Tuber 

 melanosporum Vitt.), ofta kommo på konungens bord^. Afven på 



* Ej oantagligt är, att sagda Sultan var en hund, och att de genom denna er- 

 hållna tr}'fflarne voro Scleroderma vulgäre. 



