236 



sparsamma, hvita ådror. Sporsäckar äggformiga eller klotformiga, 

 nedtill afsmalnande. Sporer (äfven i samma fruktkropp) mycket va- 

 rierande till antal, form och storlek: hos svenska exemplar af « har 



längd 43—50 



iakttagits deras i allmänhet i ensporiga sporsäckar , 



bredd ^ f 27—33 



32—33 27—30 20—27 



i tvåsporiga , i tresporiga , i fyrsporiga ; hos 



20—22 18—20 18—21 



37—41 31—34 27—28 23—26 49—52 33-39 



S respektive , , , : hos r , , 



30—32 24—27 21—22 18—21 30 22—25 



29—34 21—24 



, , allt u. Både större och mindre dimensioner hafva 



19—23 16—19 



24-68 



dock äfven förekommit; så t. ex. hos r o. s. v. Lukten, 



24—44 



hvilken bäst märkes, om flera fruktkroppar någon tid förvaras i en 

 tillsluten burk, hos yngre nästan ingen, hos äldre enligt min upp- 

 fattning något liknande den hos Choeromyces, ehuru väsentligt sva- 

 gare, enligt andras lökartad o. s. v. ^ Redan den sparsamma före- 

 komsten och ringa storleken göra, att denna art ej kan räknas till 

 våra ätliga svampar; västgötaexemplar hafva dock anrättats och 

 »smakat förträffligt». 



Obs. 1. Den grupp af släktet Tuber, till hvilken ofvan anförda 

 höra, utgöres af flera, som egna arter uppställda former, hvilka dock 

 äro hvarandra habituellt så lika samt genom så svaga karaktärer 

 åtskilda, att jag känner mig mest benägen att sammanslå dem alla 

 (eller de flesta) till en art. På sista tiden hafva de gjorts till före- 

 mål för en mera kritisk undersökning af F. Bucholtz, hvilken ock 

 godhetsfuUt granskat exemplar från samtliga ofvan angifna svenska 

 lokaler, äfvensom från Hobro i Danmark. I de flesta fall har dock 

 bestämningen blifvit något osäker, då sporerna ej varit fullt mogna 

 och således deras slutliga färgnyans ej kunnat definitivt afgöras. 

 Några säkra gränser dem emellan torde f. ö. näppeligen finnas. 



Obs. 2. Den på Värnidön 1881 anträffade tryffeln ansåg jag, 

 efter jämförelse med ett torkadt originalexemplar, först böra hänföras 

 till Tuber maculatum Vitt. Då emellertid beskrifningarna såväl hos 

 ViTTADiNi (t. ex. »macuUs lividis notatum>\ hvarpå särskild vikt synes 

 läggas), som hos Tulasne (»peridio ienui vix definito>^) ej fullt slogo 



^ RosTRUPS uppgift, att lukten är ^»gjennemtrtengande, skarp rjedikkeagtig», torde 

 vara hämtad från Tulasnks beskrifning på T. rapceodoriim. 



