242 



kunde förvaras på grund af stank, som var så intensiv, att den 

 inträngde i rum, som voro skilda genom fyra stängda dörrar. Själf 

 har både jag och andra företrädesvis lagt märke till den frappanta, 

 starka, ej oangenäma lukt af någon slags gammal ost, som sprides 

 af den torkade svampen, och som ännu i dag efter 22 års förva- 

 ring i glasburk med löst liggande lock å botaniska museet är kraf- 

 tig och oförändrad. — Svampens under vissa stadier starka lukt 

 kan f. ö. tjäna till en god vägledning vid dess eftersökande. Äfven 

 vissa djurarter blifva därigenom satta i tillfälle att anträffa denna 

 deras delikatess; särskildt har man hos oss funnit detta vara för- 

 hållandet med getter och får. 



Obs. 1. Bland de inom vårt florområde anträffade »äkta tryff- 

 larna» är denna den enda, som kan äga någon betydelse såsom 

 ätlig eller snarare såsom krydda, hvarför ock »Stjärnhofs-» eller »hvit- 

 trj^ffeln» finnes upptagen i våra för den stora allmänheten afsedda 

 »svampböcker» och andra populära skrifter. Att dess smak kan 

 vara mycket olika, framgår af dess olikartade lukt; helst bör den 

 fullbildade, ännu ej i ruttning öfvergående svampen användas. Är 

 flerestädes i Europa högt skattad, särskildt i Oberschlesien, där den 

 benämnes »Kaiserpilz» och »Weisse Truffel». 



Obs. 2. Då denna första gången i Östergötland anträffats, läm- 

 nades underrättelse därom af E. Fries genom en i Vet. Akad.s 

 Förh. 1855 s. 139 införd liten uppsats: Om en i Sverige funnen 

 art af Tryffel. Härvid begicks emellertid det misstaget, att den där 

 benämndes Tuber niveum Desf. eller Terfez niveum, hvilka namn 

 sedan i Fr. Sv. ätl. sv. p. 53 utbyttes mot synonymet Terfezia Leo- 

 nis Tul.^ Misstaget är lätt förklarligt, då både yttre utseendet och 

 sporerna äro hos bägge arterna i allt väsentligt öfverensstämmande. 

 Ett riktigare namn påvisades först af M. A. Lindblad (jfr Tidn. f. 

 trädg. 1882 s. 7l) vara Choiromyces meandriformis Vitt. 



Obs. 3. Att denna art är den, som 1827 anträffades af A. E. 

 Lindblom och af E. Fries fick namnet Mylitta venosa,^ med dia- 

 gnosen: alba, maculis fructiticantibus venoso-contortis,^ är otvif- 



* Figuren är, såsom ock angifves, där lånad ur Tul Hyp. tab. VII f. V och före- 

 ställer alltså i själfva verket T. Leonis. 



^ Släktet MijUtta beskrefs först 1825 i Sijst. orb. veg. p. 154 med M. Pseiido- 

 acacice såsom typ. 



^ Jfr ock Fr. S. V. Sc. Il p. 436, där äfven angifves öfverensstämmelsen med 

 Vitt. Tub. t. II f. 1 (d. v. s. Ch. meandriformis). I Lindbloms bref till E. Fries 

 18-9 heter det: »inuti ådrigt marmorerad, utan några märkliga rotfibrer. Den 

 växer i en lerig, något sank jord bland alar.» 



