254 



(P. A. Karsten), Tavastkyrö (K. Linnusmäki); i Österbotten: 

 Vetil s:n (A. Sjöberg). 



Myceliet gulaktigt, föga utveckladt, jämte smårötter och jord bil- 

 dande ett vanligen lätt lossnande skyddshölje kring fruktkropparna. 

 Dessa runda, aflånga eller plattade, utvändigt först hvitaktiga, sedan 

 mera färgade, 2 — 5 cm. i diameter; peridiet af olika tjocklek (äfven 

 på samma fruktkropp), först af mjukare konsistens, sedan vedhårdt, 

 utvändigt besatt med ungefär 300 /y. höga, koniska vårtor; ^ peridiets 

 inre skikt på äldre och torra exemplar vanligen hvitt, stundom 

 mer eller mindre rosafärgadt, bildadt af likartad väfnad och där- 

 för ej marmoreradt; glebans skiljeväggar i färskt tillstånd rosa — 

 köttfärgade, äldre och torra vanligen hvita; sporsäckar rundade och 

 skaftade, inneslutande 3 — 8 (vanligen 5 — 7), klotrunda, först ofär- 

 gade, sedan brunaktiga och släta sporer af 10 — 20 /i i diam., som 

 sedan blifva mörkbruna eller nästan svarta, något ojämna, af ända 

 till 34 fjL i diameter. — Lukten obetydlig; uppgifves i Fr. Syst. myc. 

 hos den unga svampen vara »virulentus'» . 



Obs. 1. Den olika uppfattning, som Linné angående denna art 

 på olika tid hyste, framgår, åtminstone delvis, af ofvan lämnade 

 synonym-förteckning. Till närmare belysning häraf må följande 

 tilläggas : 



Då Linné under sin Lapplandsfärd (ehuru ej inom Lapplands- 

 gränsen) för första gången fick skåda en under jordytan växande 

 svamp, om hvars identitet med Elaphomyces granulatiis icke ring- 

 aste tvekan kan förefinnas, antog han densamma vara en af de 

 gamle författarnes Tubera, såsom framgår däraf, att han såväl i 

 rese-dagboken och i Florida lapponica tilldelade densamma detta 

 namn. Redan i första upplagan af Systenia naturce (l735) förka- 

 stade han emellertid genus-namnet Tuber; i stället använde han 

 Coniplea, hvartill bland andra fördes Lycoperdastrum, under hvilket 

 namn äfven inbegreps Elaphomyces. I Flora Lapponica (l737) förde 

 han däremot den af honom anträffade arten till Tourneforts 

 släkte Lycoperdon, och däri lät han densamma, liksom ock de verk- 

 liga tryfflarne, förblifva i alla sina senare utgifna skrifter. 



Hvad åter dess artnamn beträffar och dess förhållande till de 

 äkta tryfflarne, undergingo hans åsikter åtskilliga förändringar. Det 



^ Vårtorna variera något till storleken; sällan äro de t. o. m. så små, att peri- 

 diets yta förefaller nästan slät. 



