256 



latus här afses, bestyrkes ock af den här lämnade beskrifningen: 

 Globus magnitudine Priini, globosus, albiis, piinctis elevatis scaber, 

 absqiie radicis vestigio, in centro pidvere fusco instar prcecedentis [Ly c. 

 Bovistce] repletus, sed parco, non dehiscens. 



Af det nu anförda framgår, att om man såsom artnamn vill an- 

 vända ett af Linné gifvet, skulle man härtill kunna välja såväl Tu- 

 ber som cervinum. Bägge dessa namn äro af lika ålder. För det 

 förra talar, att under detsamma i Fl. Suec. ed. II sammanfattats 

 all då i Sverige anträffad Elaphomyces, dock med några tillfogade 

 äkta tryffelsynonym; för det senare, att åtminstone på några ställen 

 (Spec. plant. ed. I och //) hufvudsakligen Elaphomyces granulatus 

 (troligen jämte E. variegatus) därmed afsetts, ehuruväl samma art 

 från andra lokaler fått namnet Lycoperdon Tuber. Något rent och 

 otvetydigt Linnéanskt artnamn förefinnes alltså icke. Då dessutom 

 principerna för kryptogamernas nomenklatur ännu ej äro fastställda, 

 utan vid senaste botaniska kongress i Wien (1905) uppskof därmed 

 beslöts till en kommande kongress, har jag ansett lämpligast att 

 här använda namnet Elaphomyces granulatus, mot hvilket obestrid- 

 ligen ingen anmärkning för osäkerhet kan riktas. 



Obs. 2. Att Linné sammanblandade verklig tryffel med Elapho- 

 myces, finner sin förklaring däri, att han aldrig fick se någon af 

 det förra slaget. Egendomligt måste dock förefalla, att han kunde 

 tro, att hans Lycoperdon solidum eller Tuber kunde anses såsom 

 ätlig eller användbar såsom krydda. Så t. ex. säges i afhandlingen 

 Plantce esculentce patrice (1752), att den ^^inter fungos esculentos pri- 

 mum tenet locum>^, och i Flora oeconomica (1748) förklaras den vara 

 »irritamentum gulce>\ Stödda på hans auktoritet, hafva därför flera 

 äldre författare angifvit ätliga tryfflar såsom förekommande i vårt 

 land. Så t. ex. säges i L. W. Rothofs Hushållsmagasin (1762) p. 

 568 om »Tryffel, Haräple, Lycoperdon Tuber, Boletus cervinus^>, att 

 »denna underliga svamp . . . utgör en kåstelig rätt på de förmögna- 

 res bord», hvartill lägges den upplysningen, att »då man uprödjer 

 och rothugger kan man finna myckenhet deraf». På samma sätt 

 förklaras i Liljeblad, Svensk Flora, uppl. 1 (l792), att den till släk- 

 tet Lycoperdon (Bofist)^> hörande »L. Tuber (Haräple) . . . tillagas och 

 ätes med begärlighet i Södra Europa; är födande» — en uppgift, 

 som dock uteslutits i andra upplagan (1798),^ men återupptagits i 

 den tredje (1816), dock med den olikheten, att den där kallas Tu- 



^ Den kallas däv »Äple-Bovist». 



