257 



ber cibariiim, hvilken benämning redan året förut gifvits af Swartz 

 i hans Summa vegetahilium Scandinavice. Anmärkas må dock, att 

 i alla upplagorna af Liljeblads Flora anföres äfven Lycoperdum 

 eller Scleroderma cervinum, hvilken ej omtalas såsom användbar i 

 köket, men väl i apoteken. — Äfven i Retzii Flora oeconomica 

 Svecice (1806) omtalas Lycoperdon Tuber, »Tryffel, Haräpple», som 

 »finnes nog sparsamt vid gräfning i skogar»; »i Swerige känner 

 man dem icke wid matredning, men i södra Europa komma de 

 som läckerhet på de förnämares bord». 



Obs. 3. Den af fungi hypogcei, som först uppgifves såsom funnen i 

 Danmark, var den Elaphomyces, som prosten Casp. Schade anträf- 

 fade på Mors i Danmark, och som är af bildad i Flor. Dan. (t. 1969) 

 samt ansedd såsom tillhörande E. granulatus. Dit fördes, den ock 

 i Fr. Syst. Myc. III p. 58 och Hornem. Plantel. II p. 852, men har 

 sedan i Fr. S. Veg. Sc. II p. 445 uppställts såsom en ny art: E. 

 rugosus Fr. — detta antagligen med anledning af de mörka, ore- 

 gelbundna fläckarna på peritheciet, hvilka gifvit anledning att be- 

 teckna frukten som >^costato-lacunosus» . Liknande fläckar hafva 

 iakttagits på E. granulatus från Gotska Sandön. Då emellertid denna 

 s. k. art grundar sig uteslutande på sagda dåliga figur och intet 

 exemplar finnes i behåll, synes det vara klokast att alldeles ignorera 

 densamma, i synnerhet som det ej är osannolikt, att den i själfva 

 verket tillhör E. variegatus. 



Obs. 4. Hos flera äldre författare omtalas Elaphomyces granu- 

 latus (och närbesläktade arter) under namn af Tubera cervina, Fungi 

 cervini eller Cervi boletus, och om dem finnas förunderliga ting be- 

 rättade. Dessa namn (liksom Elaphomyces) häntyda på något sam- 

 band med hjorten, »quia reperiunlur iis in locis, ubi cervi libidinem 

 suam exercent>> eller, såsom Matthiolus närmare angifver, »ubi cer- 

 vino semine in coitu inficitur» . Senare författare visade sig dock 

 skeptiska mot dessa uppgifter; så t. ex. påpekar Cordus, att han 

 funnit dylika svampar »etiam in prceruptissimis montium silvis, quo 

 ne damce et rupicaprce quidem pervenire possunt, ne dum cervi», och 

 JoRDANus tillägger mycket förståndigt, att den »sane repertus est in 

 locis, ubi ab hominum memoria nullus umquam visus est cervus^. 

 Till förklarande af den egendomliga förekomsten tillgrepo därför 

 andra, att de bildas på ställen, där åskan slagit ned. 



På senaste tiden har däremot ett annat märkvärdigt förhållande 

 blifvit först anadt och sedan bevisadt, nämligen att den mykor- 

 rhiza, som finnes hos åtskilliga träd, företrädesvis tall (kanske äfven 



