259 



t}^ gräfsvinets 'rothål' är till sin form märkbart skildt från andra 

 djurs.» — I ett nytt bref meddelade samme man mig kort däref- 

 ter (d. ^Yii ^- å.): »Sedan dess har jag genomströfvat en god del 

 af södra Vestergöthland, och der fann jag, att gräfsvinet hade sam- 

 lat ymnigt af svampen. Någon svamp fann jag dock ej vid mina 

 gräfningar, der gräfsvinet förut upplockat svamparna. Deremot hade 

 gräfsvinet på en af sina stigar tappat en, hvilken medsändes.^ Det 

 var ledsamt, att jag ej kunde skaffa mig redskap och hjelp för att 

 uppgräfva gräfsvinets ide, ty helt säkert fanns der ett ymnigt för- 

 råd af svampen, då rotningar i den kringliggande marken angaf, 

 att svampar funnits i ymnighet. — Medsända exemplar visar, att 

 gräfsvinet tappat svampen flera dagar förut, emedan skogsmössen 

 derpå pröfvat sina tänder. Mössens tandmärken skiljas dock lätt 

 från gräfsvinets.» 



Ofvanstående bekräftas af intendenten E. D:son Iverus (Billnäs 

 bruk i Karis, Finland), som skrifver: »De svampar, som nu sändas, 

 uppsökas och förtäras enligt enstämmiga uppgifter af gräfling eller, 

 såsom den här benämnes, 'skogssvin'. En äldre skogvaktare, fullt 

 trovärdig och med öppen blick för naturens företeelser, säger sig 

 bestämdt iakttagit detta förhållande. Han säger sig i mossan iakt- 

 tagit spåren af detta djur och oftast endast ett hål efter gräflingens 

 tryne, der han framtagit svampen; endast der svamparne förekomma 

 talrikare, tyckes jorden på större områden uppbökas, och der på- 

 träffas, isynnerhet nu på hösten, lösa, stoftfylda exemplar. Lik- 

 nande förhållande har jag varit i tillfälle att observera i trakten af 

 Lovisa.» 



Gräfsvinets begärlighet efter dessa svampar torde härmed kunna 

 anses till fullo bestyrkt. Men äfven andra djur synas vara synner- 

 liga älskare däraf. Ett sådant är ekorren, såsom redan Gunne- 

 Rus angifver och som norska folknamnet »Ekornnödder» bestyrker. 

 Äfven i vårt land synes detta hafva iakttagits. Så t. ex. skrifver 

 från Nerike herr G. Olsson, att man där »sade, att der de finnas, 

 är det alltid små hål i marken, gjorda af ekorrar, som med begär- 

 lighet äta dem», och likaledes berättar kamrer C. Wacklin i Växjö: 

 »Tiden att erhålla denna svamp frisk [d. v. s. omogen] är nu [i 

 midten af september] slut, enär den friska är borttagen af vare sig 

 ekorre eller gräfling, troligen den förra . . . Synes mest vid mid- 

 sommar — kort före eller efter — sökas af det djur, som krafsar 



^ Denna tillhörde E. miiricatus. 



