261 



tillfälle, at så sig uti den lösa myllan, som Swinen under rotandet 

 upkastat. E. gr. Uti den tätaste Barrskog, der Barren täcker jor- 

 den och förqwäfwer alla wäxter, der har den wisaste Skaparen 

 gifwit hemwist för Tubera, Tryffel, eller små swampar inunder jor- 

 den. Swinen känna den med sin goda lukt, och upplöja den med 

 sitt långa snyte, så at hwarjehanda wäxter här lätteligen kunna så 

 sig, för hwilka det eljest skulle wara omöjeligit.» Liknande åsikter 

 uttalade Linné sedan i sina synnerligen beaktansvärda afhandlingar 

 Oeconomia naturce och Politia naturce. 



Ännu närmare till hands ligger att antaga, att de nämnda djuren 

 skulle bidraga till sporernas spridning. Detta synes vara så myc- 

 ket mera nödvändigt, som visserligen desamma frigöras genom det 

 hårda skalets slutliga förstöring, men de stoftfina sporerna blifva 

 då liggande dolda i jorden, så att de ej genom vinden kunna kring- 

 spridas; f. ö. har man aldrig funnit spår till groning hos sådana 

 sporer, utan de ligga under flera år oförändrade eller på ytan nå- 

 got angripna. Det återstår därför näppeligen att tänka på annan 

 sporspridning än genom djur, och onekligt är ock, att någon gång 

 maskar och måhända äfven skalbaggslarver angripa knölarna. Huf- 

 vudrollen med hänsyn till spridningen borde väl tillhöra de ofvan 

 nämnda däggdjuren, men här möter åter det egendomliga förhål- 

 landet, att sporer, som passerat djurens tarmkanal, återfinnas all- 

 deles oförändrade i exkrementerna och att hos dylika — trots tal- 

 rika, på olika sätt anställda och flera år fortsatta experiment — 

 ingen groning visat sig. ^ Man står här inför en alldeles olöst gåta, 

 såvida man ej vill godkänna den af Max Rees framkastade hypo- 

 tesen, att dessa svampars sporer numer alldeles förlorat gronings- 

 förmågan. — Anmärkas bör f. ö., att det är företrädesvis eller ute- 

 slutande de unga, mogna sporer ännu saknande frukterna, som af 

 djuren uppsökas och förtäras. 



Obs. 7. Dessa svampars egendomliga förekomstsätt, i förening 

 med deras ej sällan testikel-liknande form, har vållat, att äldre för- 

 fattare »magnis exornant elogiis» deras användbarhet såsom i flera 

 afseenden förträffliga läkemedel. De berättelser, som hos patres 

 botanices härom anträffas, lämna både slående och lustiga bevis på 

 den naiva lättrogenhet, hvarmed äfven de barockaste uppgifter slu- 

 kades.^ Särskildt ansågos dessa svampar kraftigt uppväcka köns- 



^ Max Rees und C. Fischer, Untersuchiingen iiber Bau und Lebensgeschichte der 

 Hirschtryffel, Elaphomyces (Bibliotheca botanica, Heft. 7. Cassel, 1887). 



^ Så försäkrar Dohstenius: *Si malier accipiat Cervi holetum ad magnitiidinem 



