276 



Obs. 1. Konidieriia angifvas hos andra författare ännu mindre 

 (10 — 16 n långa och 5 — 10 ti breda). — Den starka löklukt, som 

 Hesse omtalar, har jag ej kunnat förmärka. 



Obs. 2. Den i Fr. Scan. omtalade Rhizopogon albus, hvilken af 

 TuLASNE hänföres till H. Klotzschii, är enligt ännu befintligt exem- 

 plar H. vulgaris. 



2. H. eitrinus Vitt. 



Peridiet tämligen tjockt, citron — guldgult, slutligen 

 mörkrödt, sidenglänsande; gleba lika färgad, fast, med 

 slutligen fyllda gångar; konidier citronformiga med upp- 

 till mer eller mindre utdragen, trubbig spets, rö dli runa. 



Syn. Hijmenogaster eitrinus Vitt. Tub. (1831) p. 21. — Tul. Hyp. 

 p. 69. — Sacc. Syll. VIII p. 169. — Hesse Hyp. p. 112. — Wint. 

 i Rab. Kr. FL I p. 875. 



Uppgifves vara funnen i Västergötland (Fr. S. Veg. Sc. II p.. 436). 

 — Förekommer företrädesvis i kalktrakter i äldre ek- och bok- 

 skogar. 



Fruktkropp af hassel- — valnöts storlek, vanligen oregelbunden, få- 

 rad och gropig. Konidier (enligt Hesse) 20 — 30 /i långa och 10 — 14 

 a breda. Lukten uppgifves vara starkt myskartad eller liknande 

 den officinella rabarber-drogens. 



Obs. Något svenskt exemplar finnes ej i behåll, men denna art 

 har dock här upptagits, då felaktig bestämning näppeligen är möj- 

 lig. Den förekommer ock flerestädes i Tyskland och England. 



3. H. vulgraris Tul. 



Peridiet tunnt, först blekare, sedan mörkare brunaktigt; 

 gleba temligen fast, först blek, sedan brun och slutligen 

 svartnande, med ganska smala gångar; konidier medel- 

 stora, citron- eller aflångt äggformiga, vanligen med vårt- 

 lik spets, brunaktiga, slutligen svartbruna och skrofliga. 



Syn. Hymenogaster vulgaris Tul. Hyp. (l85l) p. 67. — Sacc. Syll. 

 VII p. 175 (?). — Hesse Hyp. s. 114 (?). — Rostr. i Medd. D. bot. 

 For. I s. 154. — Karst. Myc. Fenn. III p. 355. 



Hymenogaster Klotzschii Karst. i Not. F. & Fl. F. IX s. 351, Fung. 

 exs. n. 484. 



Hymenogaster grisens Karst. Finl. Basid. s. 20. 



