294 



Syn. Melanogaster tuberiformis Cord. i Sturni D. Fl. III: 3 (1831) 

 p. 1. — Tul. Hyp. p. 95. — Sacc. Syll. VII p. 166. — Hesse Hyp. 

 I p. 65. — Wint. i Rab. Kr. Fl. p. 883. — Rostr. i D. bot. Tidsskr. 

 XIX s. 42. 



Endast ett exemplar funnet i Danmark: »under Egetrseer ved 

 Petersdal ved Viborg» 1892 (C. Gad). 



Fruktkropp vanligen större än föregåendes (till 8 cm. i diam.). 

 Gleba gelatinös, svart, hufvudsakligast bestående af nästan rundade 

 kamrar med gula väggar. Konidier svarta eller mörkt rödbruna, 

 9—12 fj. långa, 5—6,5 fjt breda. 



BIHANG. 



Fastän de icke höra till någon af de ofvan behandlade familjerna, 

 torde skäl förefinnas att här något nämnes om tvenne, hos oss före- 

 kommande svamparter, af hvilken den ena af den stora allmänhe- 

 ten mycket ofta anses vara en tryffel, den andra äfven af mera 

 framstående författare räknats till Fungi hypogcei. Dessa äro: 



1. Seleroderma vulgäre Fr. 



Fruktkropp knöllik, oskaftad, vid basen försedd med 

 ett knippe rotlika, förgrenade, hvitaktiga myceliisträngar; 

 peridiet tjockt, korkartadt, utvändigt nästan glatt eller 

 vårtlikt söndersprucket, smutsigt läderbrunt, på undre 

 sidan vanligen ljusare, vid mognaden uppsprickande i ore- 

 gelbundna flikar; gleba kompakt, först hvit, sedan skif- 

 fergrå, slutligen svart och marmorerad geno m hvita ådror, 

 vid mognaden öfvergående i en svart konidiimassa med 

 inblandade gråbruna trådar; konidier klotformiga, vårt- 

 likt-taggiga, vanligen 8—12 // i diameter. 



Syn. Seleroderma vulgäre Fr. i Fl. Dan. (1829) tab. 1969 f. 2. — 

 Fr. Syst. Myc. III p. 46. 



Om öfriga synonym se Fr. Myc. 1. c. — Sacc. Syll. VII p. 135. 



På ängs- och betesmark, vägkanter och sandiga ställen, i skogar 

 o. s. v., frambrytande ur jorden, sällan på trädstubbar. I Sverige 

 förekommer den spridd ända upp till Roslagen och Upsala-trak- 

 ten. I Danmark synes den vara allmän; i Norge iakttagen flere- 

 städes i de sydligare delarna samt spridd ända upp till Trondhjems 

 stift. Däremot synes den vara sällsynt i Finland; angifven från 

 Runsala vid Åbo och Pyynikke vid Tavastehus (Karst. Basid. p. 17). 



