324 



Till växter med dålig fruktsättiiing hörde i främsta rummet Or- 

 c/7zs-arterna (se uppsatsens speciella del!). Hos Lamium Galeobdolon, 

 som, i motsats mot framställningen hos Knuth, icke tycktes vara 

 autogam i Arildsläge, satte på dess vanliga växtplats, i bokskog, 

 nästan ingen blomma frukt, utan den nödgades där uteslutande 

 fortplanta sig på vegetativ väg. De enda där verksamma insekter 

 tyckas vara flugor; åtminstone satte de på dylika lokaler förekom- 

 mande växter, t. ex. Sanicula och Anthrisciis silvestris, h vilkas blom- 

 mor kunna befruktas äfven af kortsnablade insekter, rikligt med 

 frukt. 



Calystegia sepium kan enligt Knuth normalt blott befruktas af 

 den stora svärmaren Sphinx convolvuli, hvilken fullständigt syntes 

 saknas i trakten af Arildsläge. Också lyckades vi aldrig där finna 

 några Ca/z/s/e^za-frukter. 



Till slut vilja vi i detta sammanhang nämna Lonicera Periclyme- 

 num, hos hvilken vanligen blott 1^ — 3 blommor i blomställningen 

 satte frukt. Då autogami hos denna art ej är utesluten (Knuth) 

 framgår det tydligt, att dess blomapparat ej funktionerar synner- 

 ligen väl. 



I motsats mot dessa kunde vi ej finna en enda växt, hvars blom- 

 mor normalt befruktas af alla eller åtskilliga blombesökande in- 

 sektsgrupper, hvilken ej ägde fullgod fruktsätlning. 



Som synes, är det åtminstone ej en så uppenbar fördel för en 

 växt att ha högt organiserade blommor, som det vid ytligt betrak- 

 tande kan förefalla. Två fall, då växter lida tydlig skada af sina 

 blommors alltför specialiserade byggnad, ha vi redan omnämnt i 

 Dicentra spectabilis och Calystegia sepium; ett annat exempel, om 

 än långt ifrån så slående, erbjuda talrika Papilionaceer — Lotus, 

 Lathyrus, Trifoliuni-m^ier o. s. v. — och Labiater — Ajuga, La- 

 mium, Galeopsis etc. — där Ijärilar väl kunna nå honungen, men 

 ej i gengäld utföra pollinationen. Vidare är det ju allbekant, att 

 många växter — t. ex. Aesculus, vissa Silenaceer och Labiater 

 etc. — få mottaga besök af talrika flugor, som suga deras honung 

 eller äta deras pollen utan att därvid beröra märken eller an- 

 therer. 



Det anförda synes oss svårt, ja omöjligt att bringa i samklang 

 med den Darwin-Miillerska teorin. Någon ersättning för denna 

 torde dock på den nuvarande ståndpunkten af våra kunskaper 

 vara omöjlig att åstadkomma. 



Att man för en del egendomligheter i blommornas byggnad måste 



