325 



frångå det teleologiska betraktelsesättet och i stället söka förklara 

 dem kausalt, tyckes framgå af K. Goebels försök öfver blomfär- 

 gen hos Viola arvensis och alpestris (Goebel 3, p. 126 — 130). Han 

 skrifver där bl. a.: »Diese Erfahrungen .... zeigen, dass Eigentiim- 

 lichkeiten der Bliiten, welche man, wie die Saftmale, bis jetzt nur 

 Yom teleologischen Ståndpunkt ans betrachtete, einer Zuruckfiihrung 

 auf kausale Beziehungen fähig sind. Die Saftmale stehen ofTenbar 

 in Beziehung zu den durch die Struktur der Bliiten bedingten 

 Ernährungsverhältnissen, ^^ elche auch die Verteilung der Nektarien 

 bedingt haben; erst in zweiter Linie kann eine durch 'Ziichtung' 

 entstandene Beeinfliissung in Betracht kommen. Tatsächlich fni- 

 den sich Zeichnungen, die man bei Nektarien-fiihrenden Bliiten 

 z^Yeifellos als 'Saftmale' ansprechen wiirde, auch bei solchen, 

 welche keine Nektarien haben, z. B. die schwarzen Flecke an 

 der Basis der Blumenblätter von Papaver Rhoeas?^ Hvad f. ö. spe- 

 ciellt blommornas »honungstecken» beträffar, får man väl ej tillägga 

 de så benämnda färgstrimmorna uppgiften att vägleda insekterna, 

 förrän man pröfvat dessas synförmåga närmare; antagligen är denna 

 så svag, att denna förklaring alls ej kan komma i betraktande. 



Slutligen vilja vi blott påpeka, att man troligen underskattat be- 

 tydelsen af hyllets roll som skydd för frömjölet mot inverkan af 

 regn o, d. Att ett dj^likt bevarande måste vara af största vikt för 

 växterna, framgår ju bl. a. däraf, att så godt som alla växter med 

 lågt organiserade, öppna blommor utföra ombrophoba rörelser (se 

 t. ex. Hansgirg 4), under det att dylika naturligtvis äro onödiga 

 hos t. ex. blommor af »humleblommornas» typ. 



Genom att mera uppmärksamma detta förhållande skulle man 

 t. ex. åtminstone delvis kunna förklara, hvarför alla de talrika 

 aiitogama Labiaterna behålla en blomorganisation, som hindrar en 

 mycket stor del af de blombesökande insekterna från att bidraga 

 till poUenöfverföringen utan att ens skydda för honungstjufvar. 

 Äfven skulle härigenom något ljus kastas exempelvis öfver det 

 dock alltjämt m^xket svårförstådda förhållandet, att Pediciilaris-SiY- 

 terna på Spetsbergen — där som bekant humlor saknas — be- 

 varat oförändrad genom så långa tider en blombyggnad, som ute- 

 stänger Diptera, de enda där förefintliga pollinationsförmedlarna. 



