331 



/icata kan jag ej yttra mig, då jag ej känner den tillräckligt. Till 

 /'. radiciilosa skall jag återkomma längre fram. Formerna iypica, 

 strictoides och corticatula äro i sin typiska utbildning lätta att sär- 

 skilja, men de äro genom s. k. öfvergångsformer förbundna med 

 hvarandra på samma sätt som formen strictoides är förbunden med 

 C. strictum, och de karaktärer som skilja de ofvan angifna for- 

 merna från hvarandra anser jag hafva lika godt systematiskt värde 

 som de karaktärer, hvarpå skillnaden mellan formen strictoides och 

 C. strictum är grundad. 



Innan jag går vidare, vill jag beskrifva en ny Ceramium-foYm 

 tillhörande formserien C. diaphanum i vidsträckt bemärkelse. Denna 

 form föreligger i åtskilliga exemplar bland Riksmuseums samlingar 

 tagna i skärgården utanför Södermanland och Upland (vid Dalarö 

 och vid Grisslehamn). Själf har jag tagit den vid ett tillfälligt be- 

 sök vid Lilla Furusund i Stockholms skärgård. De i Riksmuseums 

 samlingar förekommande exemplaren äro bestämda dels till C. tenii- 

 issimum dels till C. diaphanum. 



Habituellt öfverensstämmer denna form med C. strictum. Bålen 

 är rikt, upprepadt dikotomiskt förgrenad och kan bli ända till 

 decimeterhög. Sekundära sidogrenar förekomma ofta talrikt, men 

 äro långa och upprepadt gaffelgrenade, så att någon habituell likhet 

 med C. diaphanum f. typica ej uppstår. Nedre bålgrenarna kunna 

 uppgå till omkring O, .5 mm i diameter. Grenar i bålens mellersta delar 

 omkring 200 i de öfre delarna 50 — 100/^. Grenar med mindre dia- 

 meter ån 50 /A kunna emellertid äfven uppträda. Nodalväfnaden i gren- 

 systemets öfre delar är 1 — 2-skiktad, bestående af jämförelsevis stora 

 celler, och liknar i allt väsentligt nodalväfnaden hos C. strictum 

 enligt Petersens artbegränsning. I de mellersta delarna af skott- 

 systemet börjar en barkväfnad utbildas därigenom att från nodal- 

 väfnadens öfre kant utväxa cellrader bestående af långsträckta cel- 

 ler, på samma sätt som hos C. diaphanum f. corticatula enligt Pe- 

 tersens artbegränsning. I de nedre delarna kunna dessa uppåt- 

 växande cellrader nå ända upp till den närmast öfverliggande no- 

 dens nedre kant. Nodalväfnaden i de nedre delarna blir i regel 

 flerskiktad med små rundade ytceller, erinrande om ytcellerna i 

 nodalväfnaden hos C. diaphanum. I skottsystemets nedre och mel- 

 lersta delar är internodalcellen starkt sammandragen omedelbart 

 nedom nodalväfnadens nedre kant. Internodalcellernas längd i bå- 

 lens nedre delar är 1 — 2 gånger bredden, i bålens öfre delar vanli- 

 gen 2 — 5 gånger bredden. Nodalväfnadens höjd är, innan några 



